ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №522/2149/19
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2603/21 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г., 
за участю секретаря – Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2019 року,  постановлене під головуванням  судді Шенцевої О.П., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 листопада 2017 року відбулись електронні торги, які проводило ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України за якими було реалізовано 13/50 частин домоволодіння, загальною площею 61,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , та в якому зареєстровані відповідачі. 
Зазначав, що 13 квітня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. йому видано свідоцтво про придбання вказаного нерухомого майна та зареєстровано його право власності. 
Посилаючись на те, що відповідачі створюють йому перешкоди в користуванні власністю,  ОСОБА_2 просив задовольнити його вимоги на підставі ст.ст.317,319,391, п.8 ч.1ст.346, ст.406 ЦК України (а.с.2-5).
Відповідач ОСОБА_3  позовні вимоги не визнала, посилаючись на неправомірність набуття ОСОБА_2 право власності на належне їй нерухоме майно.
Відповідач ОСОБА_1 свого ставлення до позову не висловила.
Справа розглянута у відсутність відповідачів.

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування приміщеннями домоволодіння, що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 , та виселено їх із приміщень вказаного домоволодіння. 
Стягнуто із  ОСОБА_3  та  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 384,20 грн. з кожної (а.с.135-139).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відносно неї в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не повідомив її належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що за адресою; АДРЕСА_1 вона не проживає з 2006 року; що у справі відсутні докази, які б свідчили про перешкоджання нею правам позивача (а.с.149-151).
У відзиві та поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта (а.с.189-191,193-195).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 15 червня 2021 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, заяву про відкладення розгляду справи не подавала, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутність.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.3ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10 квітня 2019 року на 12 год., з викликом сторін(а.с.34).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її розгляд на 06 листопада 2019 року на 15.15 год. з викликом сторін(а.с.91).
Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять дані про те, що відповідачка ОСОБА_1 отримала копію позовної заяви, копії наведених вище ухвал суду, та належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, призначену спочатку на 06 листопада 2019 року, а в подальшому на 12 грудня 2019 року (а.с.106-107,121).
Таким чином, справа розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_1 , яка не була повідомлена належним чином про розгляд справи 12 грудня 2019 року, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції (а.с.124,132-133).
Чинне процесуальне законодавство не дозволяє суду апеляційної інстанції повертати справу до суду першої інстанції у разі скасування його судового рішення з підстав неналежного сповіщення учасника справи про судовий розгляд, тому апеляційний суд розглядає позовну заяву ОСОБА_2 по суті заявлених вимог відносно відповідачки ОСОБА_1 .

Встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи
Встановлено, що згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_3 належало 13/50 частин домоволодіння загальною площею 61,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10 листопада 1994 року виконавчим комітетом Приморської районної ради народних депутатів. Дата реєстрації 07 лютого 1995 року. Інші частки вказаного домоволодіння зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21).
Дані про те, що об`єкт нерухомості придбано її влаником ОСОБА_3 за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення, матеріали справи не містять.
Згідно інформації відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 з 16 січня 1985 року, ОСОБА_1 з 24 червня 1996 року (а.с.30-33).
27 листопада 2017 року відбувся аукціон ДП «СЕТАМ» з реалізації арештованого виконавчою службою майна 13/50 частин домоволодіння загальною площею 61,4 кв.м., за адресою:  АДРЕСА_1 . Стартова ціна лоту була 708 482,60 грн.  Переможцем торгів став  ОСОБА_2 , який сплатив 793 777 грн. (а.с.17-18).
15 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Перший Приморський ВДВС м.Одеси) Біликом Р.В., з урахуванням його постанови від 23 лютого 2018 року про внесення змін, складено відповідний акт про реалізацію арештованого майна, а саме: 13/50 частин домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23,24).
13 квітня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., на підставі акту про проведені електронні торги від 15 грудня 2017 року, відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», видано ОСОБА_2 свідоцтво про придбання нерухомого майна 13/50 частин домоволодіння під АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 557. 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 137641574 від 13 вересня 2018 року права власності на домоволодіння під АДРЕСА_1   зареєстровано 13 квітня 2018 року за ОСОБА_2 (а.с.25).
При цьому ОСОБА_2 направлялись на адресу відповідачів повідомлення та письмові вимоги від 14 травня 2018 року,  03 липня 2018 року та 10 липня 2018 року про звільнення приміщень  домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він є власником вказаного домоволодіння на підставі аукціону та 13 квітня 2018 року приватним нотаріусом йому видано свідоцтво про право власності(а.с.26-28).
Під час розгляду справи судом було досліджено копії звернень позивача до правоохоронних органів та матеріалів кримінального провадження № 12018161500002522, внесених до ЄРДР 04 вересня 2018 року щодо перешкод в користуванні майном (а.с.64,66-73).
За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131569854 від 20 липня 2018 року, відповідачці ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 30 травня 2006 року, яка нею продана за договором купівлі-продажу від 27 лютого 2016 року,посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. Продаж вчинено за 400 000 грн.(а.с.29,83-84).
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22 липня 2019 року (справа № 522/12057/18) у позові ОСОБА_3 до старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС м.Одеси Білик Р.В., державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів відмовлено з підстав відсутності факту порушення порядку проведення електронних торгів 27 листопада 2017 року з реалізації 13/50 частин домоволодіння загальною площею 61,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.114-120).
Під час розгляду вказаної справи №522/12057/18 встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 січня 2013 року (справа №1522/8020/12) з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 18 вересня 2007 року та за договором позики від 17 березня 2008 року у загальному розмірі 91 919,50 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на 27 серпня 2012 року складає 11 500 доларів США, та три проценти річних за час прострочення боргу в сумі 7 193,70 грн., а разом складає 99 112,20 грн. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року (справа № 522/6063/15) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 181 810,70грн. 
10 липня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «ТРІАДА» було складено звіт про незалежну оцінку майна.
07 вересня 2017року на підставі заявки на реалізацію арештованого майна №45607 старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС м.Одеси Білика Р.В. передано до ДП«СЕТАМ» на реалізацію арештоване майно 13/50 частин домоволодіння загальною площею 61,4кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Реалізація майна боржника ОСОБА_3 , а саме 13/50 частин вказаного домоволодіння відбулася в рамках виконавчого провадження шляхом проведення електронних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5.
Відповідно до ч.4 ст.82 обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, в межах виконавчого провадження з примусового виконання вказаних судових рішень проведено електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, за результатами проведення яких ОСОБА_2 набув право власності на 13/50 частин домоволодіння загальною площею 61,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що житловий будинку за вказаною адресою належить йому на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) 27 листопада 2017 року, згідно протоколу проведення електронних торгів від 27 листопада 2017 року за №299795. У спірному будинку зареєстровані відповідачі, які створюють для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом та порушують його право власності на нерухоме майно.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право власності відповідача ОСОБА_3 на домоволодіння під АДРЕСА_1 припинилось, у зв`язку із звернення стягнення на нього за її зобов`язаннями. Виходячи із постанов Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 357/7940/16, від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16, постанов Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Так, відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. 
Згідно з ч.1ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно з ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В силу ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ст.328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення відповідачів позивач посилався на положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, 346, 391,406 ЦК України. 
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю, незалежно від того, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
В пунктах 34, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у ст.405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до п.8ч.1ст.346 ЦК України право власності припиняється    у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.
Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку, що з часу набуття   ОСОБА_2 права власності на вищевказане домоволодіння, ОСОБА_1 втратила право користування ним, оскільки право власності ОСОБА_3 на спірне майно припинено на підставі п.8 ч.1 ст.346 ЦК України. 
Спірне домоволодіння на електронних торгах відчужено повністю, тому, відповідно до ст. 204 ЦК України, діє презумпція правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 липня 2019 року (справа №522/12057/18), у позові ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів відмовлено, з підстав відсутності факту порушення порядку проведення електронних торгів 27 листопада 2017 року з реалізації 13/50 частин домоволодіння загальною площею 61,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 апеляційний суд виходить із преюдиційності обставин, встановлених рішенням суду від 22 липня 2019 року.
Таким чином, з придбанням вказаного домоволодіння з електронних торгів позивач набув право власності, а право власності попереднього власника припинилось.
Оскільки в домоволодінні зареєстровані сторонні особи, позивач як власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Так, власник житла має право вимагати визнання членів сім`ї попереднього власника такими, що втратили право користування житлом, із зняттям останніх з реєстрації та їх виселення.
Право члена сім`ї власника будинку на користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника житлового будинку на користування та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це нерухоме майно, а, отже, припинення права власності на житловий будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим майном.
Оскільки право власності ОСОБА_3 на спірний будинок припинилось з моменту його продажу на прилюдних торгах, переможцем яких став позивач, то новий власник будинку, як добросовісний набувач вправі ставити питання про усунення йому перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення відповідача ОСОБА_1 із спірного будинку, які заявлено позивачем з підстав, передбачених ЦК України, зокрема, ст.ст.317,319,391, п.8 ч.1ст.346, ст.406 ЦК України, які регулюють захист права власності. 
Таким чином, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вона є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. 
Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 27 січня 2021 року у справі № 296/4500/16-ц, провадження № 61-13036св19.
Відповідач ОСОБА_1 не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ним не пов`язана, то її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України.
Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що ОСОБА_1 не проживає у спірному будинку з 2006 року, оскільки згідно інформації відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в будинку з 24 червня 1996 року дотепер (а.с.30-33).
Так згідност.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
За ст.6 вказаного Закону, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. 
Враховуючи викладене, апелянт ОСОБА_1 не скасувала свою реєстрацію у спірному будинку за вказаною адресою до теперішнього часу та не повідомила орган реєстрації про своє місце перебування на теперішній час про її проживання за іншою адресою, а тому вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки сам факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює незручності позивачу в користуванні правом власності.
Факт її реєстрації у цьому будинку створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, тому його право власності підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, інтереси ОСОБА_1 не порушено, оскільки вона разом із чоловіком проживає за місцем його реєстрації у АДРЕСА_4 , що підтверджується її заявою від сусідів(а.с.152). 
Право відповідача ОСОБА_1 , яка була зареєстрована у вказаному будинку попереднім власником, та не є членом сім`ї нового власника, на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 не оскаржується.
Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи квитанціями про сплату № 26009 від 07 серпня 2018 року та № 73318 від 06 лютого 2019 року, на зазначену суму. У зв`язку із наведеним, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах по 384,20 грн., з кожного. Підстав для звільнення від сплати судових витрат колегія суддів не вбачає. 
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, її виселення та стягнення з неї судових витрат скасувати.
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та її виселення.
Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Виселити ОСОБА_1 із приміщень домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 384,20 грн.
В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді: