ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/3591/20 пров. № А/857/6901/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,
за участю секретаря судового засідання – Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, постановлену головуючим суддею Кухар Н. А. у м. Львові, з питань визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості по невиплаті індексації грошового забезпечення,

                                                    В С Т А Н О В И В:

14.05.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018 в розмірі 105839,77 грн, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018 в розмірі 105839,77 грн. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020, визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018 з урахуванням раніше виплачених сум. 
02.03.2021 позивач звернувся до суду із заявою відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 та нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018;
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, при виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №380/3591/20 та нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.08.2018 року;
постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових військової частини НОМЕР_1 , які здійснювали нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №380/3591/20 для уникнення повторних протиправних дій;
встановити судовий контроль за виконанням військовою частиною НОМЕР_1 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №380/3591/20.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 заяву позивача залишено без задоволення.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, відповідачем здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, однак, протиправно не застосовано січень 2008 року як місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення та не враховано пункти 4-6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, що не потребує окремого дослідження судом. Зазначає, суд першої інстанції фактично спонукає його до повторного звернення до суду з позовом, що є недопустимим, оскільки відповідач повинен був врахувати вимоги згаданого Порядку при виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 у даній справі, яке набрало законної сили 12.10.2020, військовою частиною НОМЕР_1 нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 1159,90 грн та здійснено виплату такої з вирахуванням необхідних податків і зборів до бюджету.
Вважаючи, що розрахунок відповідачем індексації грошового забезпечення є таким, що не відповідає вимогам закону та порушує його права і правомірні очікування, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що питання визначення базового місяця, який слід враховувати при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 по 13.08.2018 суд не досліджував та рішення з цього приводу не приймав, тому відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо виконання рішення суду. Звернув увагу, що в разі незгоди з діями суб`єкта владних повноважень позивач має право звернутися до суду із позовною заявою про оскарження таких дій.
Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з пунктом 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок. Відтак, учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною третьою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
З огляду на викладене, для визнання дій або бездіяльності протиправними недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання відповідачем обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправності дій або бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність таких дій для прав та інтересів заінтересованої особи.
З матеріалів справи встановлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 380/3591/20, яким, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018 з урахуванням раніше виплачених сум, обґрунтоване тим, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, незалежно від фінансового становища Збройних Сил України.
Апеляційний суд зазначає, що на виконання вказаного рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018.
Що стосується підставності застосування відповідачем базових місяців, зазначених у розрахунку суми коштів, необхідних для виконання рішення суду від 08.07.2020 у справі № 380/3591/20 (а.с. 134), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при вирішенні справи по суті суд не досліджував питання базового місяця, з якого слід нараховувати індексацію позивачу, та рішення з цього приводу не приймав.
Таким чином, в контексті наведених обставин справи, колегія суддів вважає, що здійснення відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.08.2018, з врахуванням при цьому відсутності рішення суду щодо визначення базового місяця та дискреції повноважень останнього при нарахуванні суми індексації за певний період, свідчить про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020, а відтак, спростовує доводи позивача про факт порушення відповідачем принципу обов`язковості судового рішення.
Отже, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відсутність підстав для визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду в даній справі.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року з питань визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 380/3591/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 11.05.2021