ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 квітня 2021 року           справа №360/4854/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі  №360/4854/20 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О.)   за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив  визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 30 листопада 2020 року ВП № 60836952.
В обґрунтування позову зазначив, що державним виконавцем неправильно застосовано положення Закону № 1404, оскільки правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Таким чином позивачем вчинено всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення від 06.06.2019 року, а тому відповідачем протиправно накладено штраф на позивача.
Крім того, позивачем оскаржено постанову державного виконавця від 27.10.2020 року ВП № 60836952 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн, яку рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року в справі № 360/4345/20, яке набрало законної сили з 15 грудня 2020 року, визнано протиправною та скасовано.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30 листопада 2020 року ВП № 60836952 про накладення на УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області штрафу у розмірі 10200,00 грн.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Листом від 02 липня 2020 року № 1216-03-5/2112 УПФУ в м. Сєвєродонецьку повідомило, що рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/1916/19 виконано в частині включення заборгованості з виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 45264,80 грн до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Станом на 26 червня 2020 року рішення щодо виплати ОСОБА_1 . Пенсійним фондом України не прийнято. 
Щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, інформації та копій підтверджуючих документів, не надано.
Державним виконавцем направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду.
Разом з листом від 12 жовтня 2020 року № 1216-03-8/7433 копій підтверджуючих документів не надано. Таким чином, жодних подальших заходів, направлених на виконання рішення суду, боржником не вжито.
Тому 27 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн, де також було зазначено про обов`язок боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.
Щодо повного та фактичного виконання вищезазначеного рішення боржником не надано інформації і станом на 30 листопада 2020 року.
Тому 30 листопада 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі 10200 грн, направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до органів досудового розслідування.
Таким чином, відповідач  при накладенні штрафу на боржника державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.
Фактичні обставини справи. 
На підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року в справі № 360/1916/19, яке набрало законної сили 09 липня 2019 року, видано виконавчий лист № 360/1916/19 про зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 52760,70 грн (арк. спр. 61-62).
Постановою державного виконавця від 10 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60836952, копію якої направлено боржнику (арк. спр. 63, 64).
Також 10 грудня 2020 року державним виконавцем прийнято постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (арк. спр. 66, 68).
Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 19 червня 2020 року № 8685 про надання інформації щодо повного та фактичного виконання вказаного рішення суду, на яку отримано лист УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 02 липня 2020 року № 1216-03-5/2112, яким Управління повідомило, що рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/1916/19 виконано в частині включення заборгованості з виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 42264,80 грн до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Станом на 26 червня 2020 року рішення щодо виплати ОСОБА_1 . Пенсійним фондом України не прийнято (арк. спр. 69-70, 71).
Разом з листом від 02 липня 2020 року № 1216-03-5/2112 копій підтверджуючих документів не надано.
Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 07 жовтня 2020 року № 11141 про надання інформації щодо повного та фактичного виконання вказаного рішення суду та обґрунтованого пояснення, чому сума заборгованості з виплати грошової допомоги, вказана у листі Управління, не відповідає сумі, казаній у рішенні суду (арк. спр. 72-74).
Листом від 12 жовтня 2020 року № 1216-3-8/7433 УПФУ в м. Сєвєродонецьку повідомило інформацію, аналогічну за змістом викладеній в листі від 02 липня 2020 року № 1216-03-5/2112. Додатково повідомлено, що відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Тобто, до розрахунку 10 місячних пенсій входить сума «Розміру пенсії за віком» та «Доплати за понаднормовий стаж» ((4352,24 + 174,24) х 10 = сумі 45264,80 грн. Судом помилково враховано до розрахунку «Підвищення по статті 29» у розмірі 761,64 грн, а також не вірно винесено рішення про розмір допомоги 52760,70 грн (арк. спр. 75-76).
Разом з листом надано протокол перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 19 липня 2019 року, в якому вказано про нарахування пенсіонеру одноразової грошової допомоги в сумі 45264,80 грн (арк. спр. 77).
Постановою державного виконавця від 27 жовтня 2020 року ВП № 60836952 за невиконання боржником рішення суду накладено на УПФУ в м. Сєвєродонецьку штраф у розмірі 5100,00 грн (арк. спр. 71).
Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 18 листопада 2020 року № 14558 про надання інформації щодо стану виконання рішення суду (арк. спр. 80-81).
Постановою державного виконавця від 30 листопада 2020 року ВП № 60836952 за невиконання боржником рішення суду накладено на УПФУ в м. Сєвєродонецьку штраф у розмірі 10200,00 грн (арк. спр. 83).
Також 30 листопада 2020 року державним виконавцем до Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області направлено повідомлення про вчинення УПФУ в м. Сєвєродонецьку кримінального правопорушення (арк. спр. 84-86).
Крім того, УПФУ в м. Сєвєродонецьку звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з позовом щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 27 жовтня 2020 року ВП № 60836952 про накладення штрафу.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року в справі № 360/4345/20, яке за даними КП «ДСС» набрало законної сили з 15 грудня 2020 року, позов Управління задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 27 жовтня 2020 року ВП № 60836952 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн (арк. спр. 88-94).
За даними КП «ДСС» також встановлено, що Відділом 18 грудня 2020 року подано апеляційну скаргу на рішення суду від 04 грудня 2020 року в справі № 360/4345/20, яку ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року спочатку залишено без руху, а потім за ухвалою від 25 січня 2021 року - повернуто апелянту (арк. спр.98-100, 107).
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі можливо виключно у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин. У даному випадку така обов`язкова умова відсутня.
Оцінка суду. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
На підставі пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Як визначено частиною другою статті 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність
Згідно з  частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Тобто, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.
Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).
Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).
Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році» фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.
Матеріали справи свідчать, що УПФУ в м. Сєвєродонецьку рішення суду по справі № 360/1916/19 у встановлений державним виконавцем строк не виконано.
При цьому, на виконання листа ГУПФУ в Луганській області від 06 вересня 2018 року № 2301/05-03 з 10 вересня 2018 року забезпечено виконання процесів призначення, перерахунку та виплати пенсії у підсистемі «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» з формуванням виплатних документів в підсистемі ІКІС ПФУ ПВП-ЕПС. На підстав чого відомості нарахування по виплаті пенсій та допомоги формуються у ППВП та в електронному вигляді направляються до ГУПФУ в Луганській області.
На виконання рішення суду по справі № 360/1916/19 УПФУ в м. Сєвєродонецьку 19 липня 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , нараховано грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 45264,80 грн, що підтверджено протоколом перерахунку, наданим державному виконавцю разом з листом від 12 жовтня 2020 року № 1216-03-8/7433 (арк. спр. 77).
Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 в розмірі сумі 45264,80 грн сформована та в електронному виді направлена до ГУПФУ в Луганській області, що підтверджується роздруківкою з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, однак не профінансована (арк. спр. 9-10).
Згідно з цією роздруківкою в графі «сума» вказано 79381,70 грн.
Вказана сума включає заборгованість по виплаті пенсії ОСОБА_1 за судовим рішенням по справі № 360/1791/19 у розмірі 34116,90 грн та по справі № 360/1916/19 в сумі 45264,80 грн.
Також роздруківка свідчить, що управлінням направлено до ГУПФУ в Луганській області інформацію по заборгованості перед ОСОБА_1 у серпні 2019 року, а потім щомісяця.
Зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що УПФУ в м. Сєвєродонецьку за відсутності відповідного фінансування від ГУПФУ в Луганській області не може виконати рішення суду в справі № 360/1916/19 у повному обсязі. При цьому, позивачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду та отримання відповідного фінансування.
При цьому невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється з Державного бюджету України, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин.
У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а.
Крім того, відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі можливо виключно у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, належними та допустимими доказами чого є попередньо винесені постанови державного виконавця про накладення штрафу.
За обставинами цієї справи така обов`язкова умова відсутня, оскільки, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 360/4345/20, яка набрала законної сили 15 грудня 2020 року, визнано протиправною та скасовано постанову від 27 жовтня 2020 року ВП № 60836952 про накладення штрафу на Управління у розмірі 5100,00 грн (попередньо винесена постанова).
Підсумовуючи викладене, суд підтримує висновок суду першої інстанції щодо відсутності у державного виконавця правових підстав для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі 10200,00 грн, тому постанова державного виконавця від 30 листопада 2020 року ВП № 60836952 є протиправною та підлягає скасуванню.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі  №360/4854/20 – залишити без задоволення.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі  №360/4854/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05 квітня 2021 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                 А.В. Гайдар

                                                                                          Г.М. Міронова