УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №276/1249/20 Головуючий у 1-й інст. Збаражський  А. М. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на заочне рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області, ухвалене 05 лютого 2021 року суддею Збаражським А.М. у смт.Хорошів, повний текст рішення складено 05 лютого 2021 року,
у справі №276/1249/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 13 червня 2014 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 13 серпня 2020 року в сумі 14539,76 грн, з яких: 10371,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4168,54 грн – заборгованість за простроченими процентами та судові витрати.
Заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Банка. 
В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове – про задоволення позовних вимог Банка, вирішити питання розподілу судових витрат та дослідити виписку про рух коштів, яка була надана до суду першої інстанції разом з позовом. 
На його думку, суд залишив без уваги надані до позовної заяви докази, які підтверджують отримання відповідачем кредиту у вигляді ліміту на кредитну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач висловив свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти та особистим підписом підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування. Кредитний договір позичальник не оспорював та недійсним його не визнавав, користувався кредитними коштами, які не повернув. Наявність заборгованості підтверджується випискою про рух коштів, якій суд не надав належної оцінки, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с. 17). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.16) відповідачу встановлений максимальний кредитний ліміт з 31 січня 2017 року 5800грн. З 16 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0.00 грн. Строк дії картки до 31 жовтня 2021 року (а.с. 15).
Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а підписана ним анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 13 червня 2014 року станом на 13 серпня 2020 року складає 14539,76 грн, з яких: 10371,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4168,54 грн – заборгованість за простроченими процентами.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 13 червня 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом. 
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 червня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Тому, з огляду на відсутність підпису ОСОБА_1 в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили умови надання кредиту, зокрема у письмовому вигляді погодили ціну договору, яка встановлена у вигляді процентів за користування кредитом.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту. 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Матеріали справи не містять, а позивач не довів належними доказами наявність простроченої заборгованості за тілом кредиту. Окрім того, згідно наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 здійснено проплати, які перевищують суму отриманих кредитних коштів та суму кредитного ліміту (а.с. 10-13). 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 квітня 2021 року.