Постанова
іменем України
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 163/2831/20
провадження № 51-462км21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 , 
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 січня 2021 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Шацького районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року про арешт майна.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Шацький районний суд Волинської області ухвалою від 24 грудня 2020 року задовольнив клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 та наклав арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності обвинуваченому, із забороною відчуження без позбавлення права користування.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 05 січня 2021  року подав апеляційну скаргу.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 14 січня 2021 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України(далі – КПК) та надіслав апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати його і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження за його скаргою, оскільки відповідно до положень ч. 7 ст. 173 КПК підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без зміни. 
Мотиви Суду
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За ст. 370 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. А вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, суд відмовив у відкритті  провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 –адвоката ОСОБА_7  на ухвалу судді Шацького районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року, оскільки подано скаргу на судове рішення, оскарження якого ч. 2 ст. 392 КПК не предбачено, а тому вказана ухвала місцевого суду не може бути предметом розгляду апеляційним судом.
Однак зазначене судове рішення апеляційного суду не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст.129 Конституції  України іст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК).
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів»).
За правилами ч. 7 ст. 173 КПК підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна. 
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ст. 42 КПК обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу.
Отже, КПК передбачає право особи, обвинувальний акт стосовно якої перебуває на розгляді в суді, оскаржити судове рішення щодо накладення арешту.
Так, у справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них». Аналогічний висновок зроблений і у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі».
Крім того,Суд враховує, що в резолютивній частині судового рішення, яким задоволено клопотання представника потерпілого про накладення арешту, роз`яснено строк і порядок його апеляційного оскарження. 
Однак апеляційний суд залишив поза увагою вказані обставини і прийняв передчасне рішення про відмову у відкритті провадження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, адже це  перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду слід врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Беручи до уваги викладене та вимоги статей 434, 436 КПК, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду– скасуванню.  
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника      обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                         Вус ОСОБА_9