ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1021/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/113/21 Категорія: 304090000  	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 червня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  
учасники справи: 
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач – ОСОБА_1 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу – акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 березня 2021 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и л а :

В грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги обґрунтовували тим, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 26 липня 2018 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 28 жовтня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі – 41856,68 грн., що складається з 28094,90 грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 28094,90 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 2004,46 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 11757,32 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нараховано комісії.
Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 41856,68 грн. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 30099,36 грн. Вирішено питання судових витрат. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цих вимог, оскільки вони є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не відповідають ст. 625 ЦК України.
Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 11757,32 грн. та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що відповідач особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір банківського обслуговування.
Позивачем було виконано вимоги Закону «Про споживче кредитування» проінформовано відповідача про умови кредитування, 26 липня 2018 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту.
В даному паспорті споживчого кредиту зазначено: процентна ставка – 43,2 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 84% річних та розмір штрафів при порушенні термінів платежів, більше ніж 30 днів.
Після ознайомлення з умовами кредитування, відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Використання кредитних коштів розпочато відповідачем 26 липня 2018 року.
Вважає, що оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 84% річних за користування кредитом в паспорті споживчого кредиту від 26 липня 2018 року то вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України підлягають до задоволення.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 26 липня 2018 року  ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк.
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 жовтня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі – 41856,68 грн., що складається з 28094,90 грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 28094,90 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 2004,46 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 11757,32 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нараховано комісії.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 11757,32 грн., тому в іншій частині рішення суду колегією не переглядається. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.1 ст. 626 та ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Однак, доводи позивача про безпідставну відмову у стягненні відсотків відповідно до вимог ст. 625 ЦК України не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У межах цього строку позичальник зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
З розрахунку наданого банком вбачається, що нараховувати відсотки за прострочення виконання зобов`язання позивач розпочав з 01.09.2019 року за відсотковою ставкою 84, тобто не у передбаченому законом розмірі 3% річних. 
З матеріалів справи вбачається, а саме з наданої до суду довідки про видані ОСОБА_1 картки, що остання картка видана із терміном дії до 07/22 (а.с. 9).
Колегія суддів вважає, що вимога банку про застосування до вказаних правовідносин статті 625 ЦК України є безпідставною та передчасною, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,  ОСОБА_2  -залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді