ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/11440/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
за участю: 
          представників відповідача: Леонова О.В., Дроздової Т.Л.,
          представника позивача: Грінінгер А.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 
                    на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 17.12.2020  року, (суддя суду першої інстанції Букіна Л.Є.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, повне судове рішення складене 04.01.2021 року, в адміністративній справі №160/11440/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «ЮЖКОКС»  до Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,- 
в с т а н о в и в :
18 вересня 2021 року Приватне акціонерне товариство «ЮЖКОКС» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: визнати протиправними та скасувти податкові повідомлення-рішення від 27.01.2020 року №    0000375006, №    0000355006 та №    0000345006.
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит та валові витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та  не у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року адміністративний позов задоволено.  Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 27.01.2020 року №   0000375006, №   0000355006 та №   0000345006. Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 21020 грн..
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників “паперово-транзитного” переміщення товару по ланцюгу постачання. Відповідач зазначає, що походження товару не підтверджується по ланцюгу постачання, відтак товар, що використано позивачем у власній господарській діяльності поставлений невстановленою особою, що свідчить про необхідність зменшення платнику податку суми від`ємного значення.  
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній із посиланням на доводи адміністративного позову, зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для  зміни або скасування рішення суду– відсутні.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток. З установчих документів позивача слідує, що останній здійснює діяльність пов`язану з виробництва коксу та коксопродуктів (КВЕД 19.10.).
На підставі відповідного наказу та направлень, посадовими особами відповідача у період з 26.11.2019 р. по 16.12.2019 р., проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ “Дніпровський проектно-будівельний центр” за вересень 2018 року, з ТОВ “Соларіс Оіл” за період березень, травень та червень 2019 року, з ТОВ “Укрмашпоставка” за квітень 2019 року.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 21.12.2019 р.№ 25/28-10-50-06-05393079, згідно із висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем у тому числі ст. 185, 198 ,201 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім завищено залишок від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну сум 724171 грн.; п.44.1, статті 44, п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 114139 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації з податку на прибуток за півріччя 2019 року на суму 3710922 грн.
За результатами розгляду заперечень Товариства, вищевказані висновки Акту податковим органом визнані об`єктивними і такими що відповідають нормам законодавства України, у зв`язку з чим, відповідачем 27.01.2020 року на підставі названого акту і встановлених порушень прийнято:
- податкове повідомлення-рішення №    0000375006 форми “П”, яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3710922 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №    0000355006 форми “Р” про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 171280,50 грн.; 
- податкове повідомлення-рішення №    0000345006 форми “В4”, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на загальну суму 724171 грн.
Підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими за наслідками перевірки податковими повідомленнями-рішеннями.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками робіт (послуг) - ТОВ “Дніпровський проектно-будівельний центр” за вересень 2018 року, з ТОВ “Соларіс Оіл” за період березень, травень та червень 2019 року, з ТОВ “Укрмашпоставка” за квітень 2019 року, на підставі яких позивачем сформовано бухгалтерський облік у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені податковим органом в акті перевірки від 21.12.2019 р.№ 25/28-10-50-06-05393079.
Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини з вказаними контрагентами за період, який перевірявся, суд зазначає, зокрема про таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 26.11.2019 року по 16.12.2019 року на підставі наказу від 21.11.2019 року №511 Офісом великих платників податків (правонаступником якого є Східне Міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «ЮЖКОКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «Дніпровський проектно-будівельний центр» за вересень 2018 року, ТОВ «Соларіс Оіл» за період березень, травень, червень 2019 року, ТОВ «Укрмашпоставка» за квітень 2019 року, за наслідками якої складено акт від 21.12.2019 року №25/28-10-50-06-05393079.
Згідно з висновками акту перевірки, останньою встановлено порушення ПрАТ «ЮЖКОКС»  п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток за 2018 рік на суму 114  139.00 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації з податку на прибуток півріччя 2019 року на суму 3  710  922.00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено залишок від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного періоду (ряд. 21) всього на суму 724  171 грн, в т.ч. червень 2019 року на суму 724  171 грн..
На підставі висновків акту перевірки, податковим органом прийняті податкові повідомлення – рішення:
- №000375006 від 27.10.2020 року згідно з яким позивачу зменшено суму від`ємного значення  об`єкта оподаткування податком на прибуток в загальному розмірі 3710922 грн.,
          - №0000355006 від 27.10.2020 року згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 171  208.50 грн.
          - №0000345006 від 27.01.2020 року згідно з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість із вироблених на території України товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 724  171.00 грн..
Не погодившись з правомірністю прийнятих податкових повідомлень – рішень, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про їх оскарження. 
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем документами первинного бухгалтерського обліку в повній мірі підтверджено правомірність формування податкової звітності та сплати податкових зобов`язань у повному обсязі, відтак відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом “а” п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Встановлені обставини справи свідчать, що  між позивачем та ТОВ “Дніпровський будівельно-проектний центр” (підрядник) укладено договір № 05-26/18 від 11.05.2018р., відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи на об`єктах Замовника (далі - роботи), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах цього Договору згідно з проектно-кошторисною документацією, графіку виконання робіт, Акту прийому-передачі виконаних робіт, інших документів передбачених цим договором. Перелік робіт, що виконуються за цим Договором, визначається Сторонами в Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Договору.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи долучено  Акт приймання виконаних будівельних робіт № 5 від 12 вересня 2018 року; Підсумкова відомість ресурсів по Об`єкту -Капітальний ремонт башти гасіння № 4, інв. № 600; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати до Акту № 5 від 12 вересня 2018 (КБ-3); Акт приймання виконаних будівельних робіт № 6 від 21 вересня 2018 року; Підсумкова відомість ресурсів по Об`єкту -Капітальний ремонт башти гасіння № 4, інв. № 600; Розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в 6 за вересень 2018 року на Капітальний ремонт башти гасіння № 4, інв. № 600; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати до Акту № 6 від 21 вересня 2018 (КБ-3)
Розрахунки за отримані роботи (послуги) підтверджуються виписаними рахунками на оплату № 30 від 12 вересня 2018р., № 32 від 21 вересня 2018р. Оплату здійснено згідно із платіжних доручень № 2635 від 01.10.2018р., № 2723 від 16.10.2018р.
Крім того, між ПрАТ “ЮЖКОКС” та ТОВ “Соларіс Оіл” (продавець) укладено договір № 02- 62/19 від 18.02.2019р., відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець- прийняти і оплатити матеріали (далі-Ресурси) на умовах, передбачених цим Договором. 
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано Прибутковий ордер № 18, Видаткова накладна № 51 від 18.03.2019, товаро - транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) Р51, коригуюча накладна № 16 від 06.05.2019 до видаткової накладної № 51 від 18.03.2019 року, прибутковий ордер № 35, Видаткова накладна № 79 від 02.05.2019, товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р79 від 02.05.2019, акт прийому-передачі № 79 від 02.05.2019; Прибутковий ордер М 37, Видаткова накладна № 82 від 10.05.2019, Акт прийому передачі № 82 від 10.05.2019 товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р82 від 10.05.2019; Прибутковий ордер № 43, Видаткова накладна № 98 від 05.06.2019, товаро транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р98 від 05.06.2019 року; Прибутковий ордер № 48, Видаткова накладна №116 від 27.06.2019, Акт прийому - передачі № 116 від 27.06.2019, товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р116 від 27.06.2019; Прибутковий ордер № 47, Видаткова накладна № 117 від 27.06.2019, Акт прийому – передачі № 117 від 27.06.2019, товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р117 від 27.06.2019; Прибутковий ордер № 49, Видаткова накладна № 118 від 27.06.2019, товаро- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № PH 8 від 27.06.2019, Aкт прийому-передачі №118 від 27.06.2019.
Розрахунки за отримані ТМЦ підтверджуються виписаними рахунками на оплату №43 від 18 березня 2019р., № 70 від 02 травня 2019р., № 73 від 10 травня 2019р., № 88 від 05 червня 2019 р., № 106 від 27 червня 2019 р., № 107 від 27 червня 2019р., № 108 від 27 червня 2019р Оплату здійснено згідно платіжних доручень № 5498 від 06.05.2019р., № 4500000861 від 12.07.2019р., № 4500000860 від 12.07.2019р., № 4500003686 від 08.08.2019, № 4500003687 від 08.08.2019р, № 4500003685 від 08.08.2019р., № 4500003684 від 08.08.2019р.
Окрім цього, у періоді, що підлягав перевірці Товариство мало господарські взаємовідносини з ТОВ “Укрмашпоставка” (продавець) у рамках договору № 08-06/18 від 02.08.2018р., відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець - прийняти і оплатити матеріали (далі-Ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.
Фактичне виконання умов договору підтверджується Прибутковим ордером № 230 та Видатковою накладною № PH - 0000013 від 12.04.2019 року. Оплату товару здійснено згідно із платіжного доручення №    971 від 04.05.2019 року.
Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
          У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення). 
Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій,  первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов`язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу  про заниження позивачем сум податку, сплачених в ціні товару, поставленого на адресу позивача.
Ставлячи під сумнів “товарність” вказаних операцій податковий орган посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що підприємства здійснюють придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, обсяги та властивості ТМЦ не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям контрагентам позивача, що свідчить про безпідставне документування у частині перенесення до бухгалтерського обліку позивача операцій, які документально оформлені, але фактично не відбулися при декларуванні взаємовідносин із цими підприємствами.
          Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.
Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.
Так, Рішенням Європейського суду з прав людини у справах І ““Булвес” АД проти Болгарії” (2009 рік, заява № 3991/03) і “Бізнес Супорт Центр проти Болгарії” (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Аналогічна правова позиція викладена і у п.38 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі “Інтерсплав проти України” (2007 рік, заява №803/02), а саме: “… коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань”.
Відтак, наявність у податкового органу інформації, яка може свідчити про порушення третіми особами податкової дисципліни, не може вказувати на відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, за відсутності у податкового органу доказів участі платника в таких зловживаннях.
Фіктивність господарських операцій може бути встановлена лише судом. 
          Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78     цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з надання послуг позивачеві, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.
Верховним Судом по справі №К/990/4256/17 від 27.02.2018 року зроблено висновок, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 
          Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог податкового законодавства при проведенні господарських взаємовідносин з його контрагентами у періоді, що перевірявся.
          Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, “сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду”.
Відповідно до п.п. б) п. 200.4 ст. 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
“... б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду”.
Таким чином, платник податку на додану вартість має право на формування податкового кредиту з ПДВ, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України, на бюджетне відшкодування, або зарахування її до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за умови дотримання ним зазначених вище умов, при цьому, його право знаходиться у прямій залежності від підтвердження відповідних господарських операцій розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.
Як правильно зазначено судом першої інстанції відповідачем, в ході здійснення перевірки позивача не встановлено та в акті не відображено жодного порушення позивачем будь-якої з зазначених вище обов`язкових умов, встановлених ПК України, що дають позивачу право на включення від`ємних значень сум, розрахованих згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, до суми бюджетного відшкодування або до складу податкового кредиту за ПДВ наступного звітного періоду - при здійсненні позивачем операцій  у періоді, що перевірявся.
          Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необґрунтованості прийнятих відповідачем податкових повідомлень – рішень, що свідчить про наявність законних підстав для їх скасування.
           З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
          Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,- 
п  о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  Східного Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків     - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 17.12.2020   року в адміністративній справі №160/11440/20 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
          Постанова в повному обсязі складена 14.04.2021 року. 
              
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай