Ухвала
 
25 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 463/3724/18
провадження № 61-4970ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчуку Віктору Андрійовичу, Ігнатенку Вадиму Миколайовичу, Карпенко Світлані Олексіївні у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов`язання вчинити дії за касаційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 25 липня 2019 року в позові відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Компенсовано ОСОБА_3 за рахунок держави 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у справі.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Апеляційні скарги ОСОБА_6 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 липня 2019 року та додаткове рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 15 листопада 2007 року № 1267 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності міста Львова, які підлягають приватизації способом викупу» в частині приватизації ОСОБА_3 способом викупу підвалу площею 20,6 кв. м на АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 20 лютого 2008 року № 1966, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гриник І. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 103. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за власні кошти привести нежитлові приміщення загальною площею 20,6 кв. м, позначені номерами IV та V, розташовані в підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1 до їх стану, що існував до постановлення ухвали Львівської міської ради від 15 листопада 2007 року № 1267. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 057,20 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 1 585,80 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 352,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 528,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції. Стягнено з Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 352,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 528,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції. Стягнено з Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 352,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 528,60 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
23 березня 2021 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 липня 2019 року.
01 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у визнанні його співвласником спірних приміщень за номерами IV та V та відмови у визнанні за всіма співвласниками будинку права спільної сумісної власності на спірні приміщення і ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги.
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року та витребувано матеріали справи № 463/3724/18 з Личаківського районного суду міста Львова.
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року.
04 травня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали заяву, в якій просять відвести колегію суддів Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. на підставі пункту 5 частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), посилаючись на сумнів щодо неупередженості та професійної юридичної компетентності цієї колегії суддів, оскільки із змісту вказаних ухвал від 06 квітня 2021 року відомо, що вони постановлені всупереч пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та ґрунтуються на припущеннях, вказують на очевидну упередженість колегії суддів на користь ОСОБА_3 , а також грубе порушення норм ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. визнано необґрунтованою та передано для вирішення іншому судді.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 24 травня 2021 року справу призначено судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Олійник А. С.
Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. 
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (справа «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, пункти 49, 50).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу та підлягає відводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Верховний Суд виходить з того, що суддя вважається безстороннім, поки не доведено зворотного. Те, що суддя ухвалював судові рішення у справі та тлумачив норми матеріального та процесуального права, не свідчить про його упередженість. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не навели об`єктивних обґрунтованих аргументів та фактів, які дають підстави сумніватися у безсторонності, неупередженості колегії суддів Верховного Суду: Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.
Доводи заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, з огляду на їх оціночний характер та відсутність доказів фактичної наявності упередженості колегії суддів Верховного Суду: Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., оскільки незгода із процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.
Керуючись статтями36, 40 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчуку Віктору Андрійовичу, Ігнатенку Вадиму Миколайовичу, Карпенко Світлані Олексіївні у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов`язання вчинити дії за касаційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             А. С. Олійник