ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 квітня 2021 року           справа №360/4774/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Анохіної Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства «Риск» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року (повне судове рішення складено 30 грудня 2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/4774/19 (суддя в І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом Фермерського господарства «Риск» до Головного управління ДПС у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
                                                          УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року фермерське господарства «РИСК» (далі - ФГ «Риск», платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області, податковий орган), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 червня 2019 року:
- №00001171406, згідно якого нараховані штрафні санкції у розмірі 304 744,03 грн; 
- №0002661305, згідно якого донараховано 245 114,11 грн (ПДФО у розмірі 128361,24 грн, застосовано штрафні санкції у розмірі 96 206,83 грн, пеня у розмірі 20 546,04 грн); 
- №0002671305, згідно якого донараховано 16 49,50 грн (військовий збір у розмірі 8771,37 грн, та застосовані штрафні санкції 6574,15 грн та пені у розмірі 1403,98 грн); 
- №00001181406, згідно якого зафіксовані штрафні санкції у розмірі 510,00 грн; 
- №0002651305, згідно якого застосовані штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ДФС у Луганській проведено документальну планову невиїзну перевірку ФГ «РИСК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якої складено акт № 238/12-32-14-12/13411093 від 24 квітня 2019 року (далі - Акт перевірки).
На підставі вказаного акта перевірки контролюючим органом 12 червня 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення. 
Щодо порушення касової дисципліни позивач зазначив, що 17 липня 2018 року між ФГ «РИСК» та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу № 4441/2018/1027952 транспортного засобу, відповідно до умов якого ФГ «РИСК» (Продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 транспортний засіб Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 26 000,00 грн. 
11 березня 2018 року директором позивача ОСОБА_2 укладено договір поворотної фінансової допомоги від ФГ «РИСК», відповідно до умов якого, після продажу транспортний засіб Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , видати поворотну фінансову допомогу. А тому ОСОБА_2 видано поворотну фінансову допомогу у день продажу зазначеного транспортного засобу, яку директор ФГ «РИСК» повинен повернути до 10 березня 2019 року.
У зв`язку з чим, позивачем не порушено п.п.135.5.5 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки позивач не повинен був нараховувати умовні проценти, так як ОСОБА_2 є засновником ФГ «РИСК» та з моменту отримання допомоги не сплило 365 днів.
В частині несвоєчасного звітування за одержані під звіт готівкові кошти, а саме: 11 квітня 2019 року знято під звіт 146 545,12 грн та 19 листопада 2019 року знято під звіт 400 000,00 грн без звітування підзвітною особою, позивач посилається на те, що 11 квітня 2018 року дійсно відбулось зняття готівкових коштів у розмірі 146 545,12 грн. Проте, 10 квітня 2018 року між ФГ «РИСК» та ТОВ «Вегаторг 2017» мали місце господарські відносини згідно договору купівлі-продажу № 10/04/2018 від 10 квітня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Вегаторг 2017» (Постачальник) зобов`язується передати у власність ФГ «РИСК» (Покупець) транспортне обладнання та запчастини у кількості, якості, строках, цінах, по реквізитах, асортименті і з якісними характеристиками, наведеними в Специфікації до даного Договору. Кошти у сумі 146 545,12 грн використано на придбання запчастин у ТОВ «Вегаторг 2017».
Позивач не заперечував факт зняття готівки 19 листопада 2018 року у розмірі 400 000,00 грн, однак, вказує на те, що 15 листопада 2018 року між ФГ «РИСК» та «Новатек Агро» мали місце господарські відносини, згідно укладеного договору поставки № 15/11/2018, відповідно до якого позивач придбав за готівку 52 тони ячменю, вартістю 182 000,00 грн, та пшениці 4 класу, у кількості 68,125 тон, вартістю 218 000,00 грн.
З приводу правомірності третьої частини податкового повідомлення-рішення № 00001171406, згідно якого податковим органом встановлено порушення п.19 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року (далі - Положення № 148), а саме надання звітів про використання коштів на відрядження або під звіт без надання документів, що засвідчують вартість понесених витрат у сумі 38 107,75 грн, зазначив, що під час перевірки позивачем надано всі необхідні документи, а відповідач невірно трактує поняття первинних документів. Вважає, що первинними документами є будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, хоча він таким може і не бути в розумінні бухгалтерського обліку.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 00001171406, зазначив, що нарахування штрафних санкцій визначено на підставі Указу Президента України № 436/95 від 12 червня 1995 року. Однак, відповідно до п. 22 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них, а тому Указ Президента України № 436/95 від 12 червня 1995 року не підлягає застосуванню.
У зв`язку з тим, що податковим органом розцінено використання грошових коштів у розмірі 546 545,10 грн (146 545,12 грн - 11.04.2018; 400 000,00 грн - 19.11.2018) та 38 107,75 грн, як не для господарських потреб підприємства, оцінено як прибуток чи додаткове благо, а тому податковий орган на ці суми нарахував ПДФО, що відображає в податковому повідомленні-рішенні № 0002661305, та нарахував військовий збір, що відображає в податковому повідомленні-рішенні № 0002671305. 
Також вказаними податковим повідомленням-рішенням відповідач застосовує штрафні санкції та пеню на підставі п.127.1 ст.127 ПК України. З огляду на те, що позивачем надано документи, які спростовують висновки, викладені в Акті перевірки, підтверджено використання грошових коштів в цілях підприємства, позивачем не отримано додаткового блага чи доходу, а тому донарахування ПДФО та військового збору на ці суми, позивач вважав неприпустимим.
Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення № 0002651305 від 12 червня 2019 року, яким застосовані штрафні санкції у розмірі 510,00 грн за відсутність відображення у Податковому розрахунку за формою № 1-ДФ нарахованих та виплачених сум доходів суб`єкту підприємницької діяльності - фізичній особі за надану послугу з ознакою доходу «157» у відповідності до Довідника ознак доходів за II квартал 2017 року, І квартал 2018 року, зазначив, що позивачем вчасно надавалися документи, які були відображені у Податковому розрахунку за формою № 1-ДФ, проте з невідомих підстав залишені поза увагою та не враховані податковим органом.
З посиланням на норми ПК України, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, Положення про форму та зміст розрахункових документів, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позивач вважав, що оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Також слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 17 вересня 2020 року замінено первісного відповідача - ГУ ДФС у Луганській області на належного відповідача - Головне управління ДПС у Луганській області (далі - ГУ ДПС у Луганській області, податковий орган).
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, що і в обґрунтування позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача не забезпечив своєї участі в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ФГ «РИСК», код ЄДРПОУ 13411093, зареєстровано як юридична особа 23.07.1992, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Луганській області, місцезнаходженням юридичної особи є: 92917, Луганська область, Кремінський район, с. Невське, вул. Центральна, буд. 7, керівником господарства є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстроване платником податку на додану вартість з 16.07.1997 (т.1 а.с.108-114).
ГУ ДФС у Луганській області 06.03.2019 на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, ст.79, ст.82 ПК України, п.2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та згідно із планом-графіком документальних перевірок на 2019 рік, прийнято наказ № 211 «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки», яким визначено провести документальну планову невиїзну перевірку ФГ «РИСК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, а також по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; перевірку розпочати з 21.03.2019, тривалістю 20 робочих днів (т.1 а.с.159).
Наказ № 211 від 06.03.2019 та повідомлення № 34 від 06.03.2019 направлені на адресу позивача рекомендованим листом та отримані керівником ОСОБА_2 11.03.2019 (т.1 а.с.160-161).
Підстави проведення перевірки та порядок її проведення позивачем не оскаржуються, а тому судом не перевіряються.
За наслідками проведеної планової невиїзної перевірки ФГ «РИСК» у період з 21.03.2019 по 17.04.2019 посадовими особами ГУ ДФС у Луганській області 24.04.2019 складено Акт перевірки (т.1 а.с.12-140, 192-261).
На підставі Акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення, зокрема:
-   № 0001181406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн на підставі п. 121.1 ст. 121 ПК України за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання (т.2 а.с.3);
- № 0001171406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 304 744,03 грн на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, абз.3, 5, 6 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 (т.2 а.с.4);
- № 0002661305 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 245 114,11 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 128 361,24 грн, застосовано штрафні санкції у розмірі 96 206,83 грн, пеня у розмірі 20 546,04 грн, на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України за не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, сум ПДФО (т.2 а.с.5-9);
- № 0002671305 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 16 749,50 грн, з яких за основним зобов`язанням у сумі 8771,37 грн, штрафні санкції 6574,15 грн та пеня у розмірі 1403,98 грн (т.2 а.с.10-13);
- № 0002651305 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн на підставі п. 119.2 ст. 119 ПК України за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (т.2 а.с.14-15).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач 19.07.2019 подав скаргу до ДПС України (т.1 а.с.83-86).
За результатами розгляду скарги ДПС України 16.09.2019 прийнято рішення № 2042/6/99-00-08-05-04, яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 залишено без змін, а скаргу ФГ «РИСК» залишено без задоволення (т.1 а.с.87-91).
Слід зазначити, що з урахуванням рішення ДФС України від 02.08.2019 про продовження строку розгляду скарги ФГ «РИСК» (т.1 а.с.87), рішення про результати розгляду скарги прийнято у строку, встановлені ст. 56 ПК України.
Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав наступне.
Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 00001171406 про застосування штрафних (фінансових) санкції на загальну суму 304 744,03 грн відповідач зазначив, що на ім`я керівника ФГ «РИСК» ОСОБА_2 неодноразово направлялись запити про надання засвідчених належним чином копій документів, складених при оформленні господарської операції з продажу легкового автомобіля VOLKSWAGEN GOLF PLUS реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008. На вказані запити до контролюючого органу надано засвідчені належним чином копії податкової накладної від 17.07.2018 № 71, договору купівлі-продажу від 17.07.2018 № 17-07/2018, рахунку-фактури від 17.07.2018  №68/1, видаткової накладної від 17.07.2018 № 174, акту приймання-передачі автомобіля від 17.07.2018 б/н, згідно з якими ФГ «РИСК» продає, а ОСОБА_1 купує вказаний легковий автомобіль за 26 000,00 грн. Договором було передбачено оплата вартості автомобіля шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, однак, дані банківських виписок по рахунку ФГ «РИСК» не підтверджують надходження коштів на рахунок. З урахуванням наданих документів зроблено висновок про оплату вартості автомобілю в готівковій формі, що не заперечувалось платником, однак, вказані кошти (26 000,00 грн) у касі господарства не обліковувались. За вказане порушення позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у п`ятикратному розмірі - 130 000,00 грн.
Також, під час перевірки виявлено порушення ФГ «РИСК» пункту 19 розділу II Положення № 148, в частині видачі підзвітній особі готівки під звіт без звітування нею у встановленому порядку за раніше отриману під звіт готівку в загальній сумі 546 545,10 грн, а саме 11.04.2018 ОСОБА_2 видано підзвіт 145 545,10 грн, а 19.11.2018 - 400 000,00 грн. Звіти про використання вказаних сум до перевірки не надано.
Відповідно до абз.5 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95) санкція за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів становить 25 відсотків виданих під звіт сум, тобто 25% від суми 546 545,10 грн = 136 636,28 грн.
Також податковим органом встановлено порушення вимог пункту 19 розділу II Положення № 48, в частині звітування за одержані під звіт готівкові кошти без подання документів, що засвідчують вартість понесених витрат всього на суму 38 107,75 грн. За вказане порушення застосовано штраф у сумі 38 107,75 грн на підставі абз.6 ст.1 Указу № 436/95.
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0002661305 про збільшення податкових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 245 114,11 грн відповідач зазначив, що надміру витрачені кошти, отримані платником податку під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки (на загальну суму 546 545,12грн, в т.ч., у квітні 2018 року - 146 545,12 грн, у листопаді 2018 року - 400 000,00 грн), надміру витрачені кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт та не повернуті у встановлені законодавством строки, є додатковим благом та підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. 
Крім того, встановлено, що позивачем сплачено адміністративний збір за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: в березні 2016 року на суму 310,00 грн, в квітні 2016 року на суму 104,00 грн, загальна сума перерахованих коштів за фізичних осіб становить 414,00 грн. Оплату за послуги з підготовки пакету документів для оформлення договорів оренди здійснено ФГ «РИСК» за фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Сплата адміністративного збору також є наданням фізичним особам додаткового блага, за що донараховано ПДФО в загальній сумі 90,88 грн, у тому числі в березні 2016 року на суму 68,05 грн, в квітні 2016 року на суму 22,83 грн.
Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0002671305 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 16 49,50 грн (військовий збір у розмірі 8771,37 грн, та застосовані штрафні санкції 6574,15 грн та пені у розмірі 1403,98 грн) відповідач зазначив, що військовий збір донараховано на суми наданих додаткових благ аналогічно нарахуванню податку на доходи фізичних осіб.
Щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0002651305 про нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн зазначив, що під час перевірки встановлено, що в порушення пп. б) п. 176.2 ст. 176 ПК України ФГ «РИСК» не відображено у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ за І квартал 2018 року дохід, виплачений самозайнятій особі за ознакою доходу 157 наступним підприємцям: ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 ) у сумі 5200,00 грн за зап.частини; ФОП ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_3 ) у сумі 5347,00 грн за зап.частини та ФОП ОСОБА_7 (рнокпп НОМЕР_4 ) за послуги у сумі 500,00 грн.
Стосовно прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 00001181406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн зазначив, що під час перевірки позивачу неодноразово спрямовувались запити про надання документів, які в більшій частині залишились невиконаними, про що складено акти про ненадання до перевірки окремих документів.

З підстав викладеного суд апеляційний суд зазначає наступне.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0001181406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн.
Пунктом 44.3 статті 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Судами встановлено, що після винесення наказу № 211 від 06.03.2019 про призначення документальної планової невиїзної перевірки ФГ «РИСК» ГУ ДФС у Луганській області направлено до ФГ «РИСК» запит № 1959/10/12-32-14-12-13 від 11.03.2019 про надання документів для проведення документальної планової невиїзної перевірки з відповідним переліком та встановлено строк до 21.03.2019. Вказаний запит позивачем отримано 15.03.2019 (т.1 а.с.162-164). 
21.03.2019 позивачем надано документи згідно з описом (т.1 а.с.165), однак, податковим органом встановлено факт надання певних документів не в повному обсязі, у зв`язку з чим 22.03.2019 до ФГ «РИСК» направлено запит № 10/12-32-14-12-05, який останнім отримано 22.03.2019 (т.1 а.с.165-167).
Позивачем додатково в період з 22.03.2019 по 26.03.2019 надавались до податкового органу документи за описами (т.1 а.с.168,169,172), однак, надані первинні документи не охоплювали весь період перевірки з 01.01.2016 по 31.11.2018, у зв`язку з чим посадовими особами відповідача спрямовувались на адресу позивача повторні запити з конкретизацією необхідних документів (т.1 а.с.174, 176, 180, 183).
Дослідженням вказаних запитів та відповідей на них судами встановлено, що позивачем до перевірки не надано головні книги за 2016-2018, оборотно-сальдові відомості по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» за період, який перевіряється, касові книги за 2016-2017, звітів касира та первинних касових документів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, відомості нарахування та виплати орендної плати за земельні паї за 2016 рік, інших документів, про що складено акти ненадання документів від 22.03.2019 № 280/12-32-14-12-05/13411093, від 29.03.2019 № 324/12-32-14-06/13411093, від 05.04.2019 № 346/12-32-14-06/13411093, від 11.04.2019 № 370/12-32-14-06/13411093, від 17.04.2019 № 392/12-32-14-12/13411093 (т.1 а.с.170-171, 173, 178, 181, 184-185). 
Крім того, відповідаючи на запити про надання документів, голова ФГ «РИСК» зазначав про неможливість надання до перевірки касових документів за 2016-2017 роки, надання авансових звітів та документів по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» через те, що 02.04.2018 померла головний бухгалтер ФГ «РИСК» ОСОБА_8 , яка займалась оформленням документів, і документи знаходяться в стадії відновлення (т.1 а.с. 175, 177, 179, 182). 
Доказів надання на перевірку всіх витребуваних первинних документів позивачем суду не надано.
Згідно з пунктом 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. 
З огляду на зазначене, місцевий суд дійшов правильного висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0001181406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0001171406 від 12.06.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 304 744,03 грн. 
З аналізу розрахунку до вказаного податкового повідомлення-рішення судом встановлено, що воно охоплює три самостійні податкові порушення, а саме:
-  не забезпечено оприбуткування готівки в касі в день її одержання в сумі 26 000,00 грн (п`ятикратний розмір від суми не оприбуткування - 130 000,00 грн);
-  видачі підзвітній особі готівки під звіт без звітування нею у встановленому порядку за раніше отриману під звіт готівку в загальній сумі 546 545,10 грн - штраф у розмірі 25 відсотків виданих підзвіт сум - 136 636,28 грн;
- надання звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт без подання документів, що засвідчують вартість понесених витрат у сумі 38 107,75 грн - застосовано штраф у розмірі сплачених коштів, а саме 38 107,75 грн.
Так, під час перевірки встановлено, що у липні 2018 року ФГ «РИСК» здійснено господарську операцію з продажу легкового автомобіля (хетчбек) VOLKSWAGEN GOLF PLUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номер шасі V1N- НОМЕР_5 .
На підтвердження зазначеної операції позивачем надано до суду копію договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4441/2018/1027952 від 17.07.2018, згідно з яким ФГ "РИСК" продало, а фізична особа ОСОБА_1 купив автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номер шасі V1N- НОМЕР_5 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 26000,00 грн (п. 3.1). Договір містить відмітку про те, що він оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі № 4441 в присутності адміністратора (т.1 а.с.102).
До податкового органу на перевірку позивачем надавався договір від 17.07.2018 № 17-07/2018, укладений між ФГ «РИСК» (продавець), та ОСОБА_1 (покупець), згідно з яким продавець продає, а покупець купує легковий автомобіль (хетчбек) VOLKSWAGEN GOLF PLUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_5 . Загальна ціна легкового автомобілю 26 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 4333,33 грн. Попередня оплата в розмірі 100% від ціни договору має бути перерахована Продавцю протягом 1 дня. Покупець здійснює оплату на умовах перерахування коштів на рахунок Продавця (п. 4.3, 4.4 Договору) (т.2 а.с.232).
Також до перевірки було надано податкову накладну від 17.07.2018 № 71, рахунок-фактуру від 17.07.2018 № 68/1, видаткову накладну від 17.07.2018 № 174, акт приймання-передачі автомобіля від 17.07.2018 б/н. (т. 2 а.с.231, 233-235).
В акті перевірки від 24.04.2019 зазначено, що згідно з даними банківських виписок по рахунку НОМЕР_6 (UAH) ФГ «РИСК», відкритого в ф-я ЛУГАНСЬКЕ ОУ AT «ОЩАДБАНК» МФО 304665, у період з 17.07.2018 по 31.07.2018, у період з 01.08.2018 по 31.08.2018, у період з 01.09.2018 по 30.09.2018 кошти в сумі 26000,00 грн. від продажу легкового автомобіля (хетчбек) VOLKSWAGEN GOLF PLUS, номерний знак НОМЕР_1 , на рахунок 26004301011384 ФГ «РИСК» не надходили. Також встановлено, що дебіторська заборгованість в сумі 26000,00 грн від продажу легкового автомобіля (хетчбек) VOLKSWAGEN GOLF PLUS, номерний знак НОМЕР_1 , станом на 01.07.2018, на 01.08.2018 та на 01.01.2019 по ФГ «РИСК» не обліковувалась (т.2 а.с.245-249), з чого було зроблено висновок, що розрахунок за продаж автомобіля здійснено в готівковій формі.
Однак, дослідженням касової книги за 2018 рік встановлено відсутність даних щодо оприбуткування до каси господарства 26 000,00 грн від ОСОБА_1 , про що також зазначено в акті перевірки (т.2 а.с.252).
Як вбачається зі змісту рішення місцевого суду, під час розгляду справи представник позивача надав пояснення, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дійсно було продано за 26 000,00 грн, які покупець сплатив готівкою. До каси господарства вказані кошти не надходили, оскільки були отримані головою ФГ «РИСК» у якості поворотної фінансової допомоги. Такі ж мотиви щодо цього порушення і містить апеляційна скарга на обґрунтування помилковості висновків податкового органу.
На підтвердження зазначеного представником позивача надано копію договору № Д-17/07/18-02 від 11.03.2018 про надання поворотної фінансової допомоги, укладеного між ФГ «РИСК», надалі - Підприємство, та ОСОБА_2 , надалі - Засновник (т.2 а.с.198).
За умовами вказаного договору Засновник надає Підприємству поворотну фінансову допомогу, а Підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1). Згідно з пунктом 2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України після укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF PLUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах дійсної вартості ТЗ, про що буде складено додаткову угоду до договору.
Тобто, за змістом вказаного Договору ОСОБА_2 повинен був надати фінансову допомогу ФГ «РИСК», а не навпаки, як стверджував представник позивача.
Крім того, вказаний договір до перевірки не надавався, а у відповіді на запит податкового органу від 03.04.2019 головою ФГ «РИСК» зазначено, що фінансові поворотні/неповоротні допомоги/займи фізичним особам за період, який перевіряється в господарстві не надавались (т.1 а.с.177).
Положення № 148 визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
Відповідно пункту 11 розділу II Положення № 148 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. 
Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
Відповідно підпункту 18 пункту 11 розділу 1 Положення № 148 оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі / книзі обліку доходів і витрат / книзі обліку доходів / фіскальному звітному чеку / розрахунковій квитанції. 
Згідно з пунктом 23 розділу II Положення № 148 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. 
Відповідно пункту 25 розділу II Положення № 148 приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. 
Пунктом 40 розділу II Положення № 148 передбачено, що касир здійснює записи в касовій книзі за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день не здійснюються.
Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджено, що 17.07.2018 ФГ «РИСК» здійснено продаж легкового автомобіля (хетчбек) VOLKSWAGEN GOLF PLUS, номерний знак НОМЕР_1 , за 26 000,00 грн готівкових коштів, які у касі підприємства не оприбутковано, що підтверджено також поясненнями представника позивача.
Тобто, судами встановлено, що в порушення пункту 11 розділу II Положення № 148 ФГ «РИСК» не забезпечено оприбуткування готівки в сумі 26 000,00 грн в день її одержання від продажу автомобіля.
За встановлення такого порушення відповідачем застосовано штрафну санкцію відповідно до абз.3 ст.1 Указу № 436/95 у п`ятикратному розмірі від не оприбуткованої суми, тобто 26000 X 5 = 130 000 грн.

Складовою наведеного податкового повідомлення-рішення є також порушення, що полягало у такому.
Згідно з банківською випискою по рахунку ФГ «РИСК» за 11.04.2018 встановлено зняття готівкових коштів у сумі 200000,00 грн на придбання запасних частин, а 19.11.2018 знято кошти у сумі 400 000,00 грн на придбання посівного матеріалу (т. 2 а.с.178, 162).
В акті перевірки зазначено, що в ході вибіркового дослідження касових документів встановлено видачу ОСОБА_2 під звіт 11.04.2018 кошти у сумі 160 613,80 грн, з яких 13.04.2018 повернуто до каси 14 068,70 грн, 19.11.2018 ОСОБА_2 видано під звіт 400 000,00 грн.
Дослідженням звітів про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт, на час проведення перевірки, встановлено відсутність звітів за одержані під звіт готівкові кошти 11.04.2018 у сумі 146 545,10 грн та 19.11.2018 у сумі 400 000,00 грн.
Представником позивача надано до суду копію договору купівлі-продажу № 10/04/2018 від 10 квітня 2018 року, укладеного між ФГ «РИСК» та ТОВ «Вегаторг 2017», відповідно до якого ТОВ «Вегаторг 2017» (Постачальник) зобов`язується передати у власність ФГ «РИСК» (Покупець) транспортне обладнання та запчастини у кількості, якості, строках, цінах, по реквізитах, асортименті і з якісними характеристиками, наведеними в Специфікації до даного Договору (т.2 а.с.179-180).
На підтвердження виконання вказаного договору надано копію специфікації № 1 до Договору купівлі-продажу № 10/04/2018 від 10 квітня 2018 року з переліком запчастин та обладнання на суму 146 545,12 грн; рахунок-фактуру № 11/04 від 11 квітня 2018 року; видаткову накладну № 11/04 від 11 квітня 2018 року на суму 146 545,12 грн; прибутковий касовий ордер № 1 від 11 квітня 2018 року про внесення до каси ТОВ «Вегаторг 2017» грошових коштів у сумі 146 545,12 грн; товарно-транспортну накладну № 11/04-1 від 11 квітня 2018 року; звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від квітня 2018 року (т.2 а.с.182-188).
Крім того, представником позивача надано до суду договір поставки № 15/11/2018 від 15 листопада 2018 року, укладений між ФГ «РИСК» та ТОВ «Новатек Агро», предметом якого є продаж ФГ «РИСК» зерна українського виробника відповідно до специфікації (т.2 а. с.163- 164).
Згідно зі специфікацією № 1 до Договору поставки № 15/11/2018 від 15 листопада 2018 року, ТОВ «Новатек Агро» повинно продати ФГ «РИСК» 70,0 тон пшениці 4 класу на суму 224 000,00 грн, відповідно до рахунку на оплату № 5 від 19 листопада 2018 року, видаткової накладної № 5 від 19 листопада 2018 року ФГ «РИСК» придбано 68,125 т пшениці на суму 218 000,00 грн  (т. 2 а.с.165, 175).
Згідно зі специфікацією № 2 до Договору поставки № 15/11/2018 від 15 листопада 2018 року, ТОВ «Новатек Агро» повинно продати ФГ «РИСК» ячмінь 50,0 тон на суму 175 000,00 грн, відповідно до рахунку на оплату № 6 від 19 листопада 2018 року, видаткової накладної № 6 від 19 листопада 2018 року ФГ «РИСК» придбано 52 т ячменю на суму 182 000,00 грн (т.2 а.с.170, 166).
Оплата здійснена шляхом внесення готівкових коштів до каси ТОВ «Новатек Агро» згідно з прибутковим касовим ордером № 1 від 19 листопада 2018 року на суму 218000,00 грн та  прибутковим касовим ордером № 2 від 19 листопада 2018 року на суму 182000,00 грн (т.2 а.с.168).
Також позивачем надано звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від листопада 2018 року на суму 182 000,00 грн та 218 000,00 грн відповідно (т.2 арк. с.169, 167).
Слід зазначити, що вищевказані документи до перевірки не надавались.
В додатку 1.1 до акта перевірки відображено реєстр суб`єктів господарювання, з якими ФГ «РИСК» перебувало в господарських відносинах (в розрізі) договорів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, серед яких відсутні дані щодо наявності договірних відносин позивача з ТОВ «Вегаторг 2017» та ТОВ «Новатек Агро» (т.3 а.с.12-15).
Згідно з пунктом 44.4 статті 44 ПК України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
Відповідно до абзацу першого пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий пункту 44.6 статті 44 ПК України).
Абзацом першим пункту 44.7 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України регламентовано, що протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Зміст наведених правових норм свідчить, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності.
У зв`язку з цим, подані позивачем до суду первинні документи, які не були надані на вимогу контролюючого органу, відповідно до положень пункту 44.6 статті 44 ПК України та статей 73, 74 КАС України є неналежними і недопустимими доказами.
Отже, колегія суддів, як і суд першої інстанції, погоджується з позицією податкового органу про виявлення факту видачі підзвітній особі готівки під звіт без звітування нею у встановленому порядку за раніше отриману під звіт готівку в загальній сумі 546 545,10 грн.
Відповідно до пункту 19 розділу II Положення № 148 готівка під звіт або на відрядження видається суб`єктами господарювання підзвітним особам відповідно до законодавства України. 
Видача підзвітній особі готівки під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. 
Відповідно до підпункту 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 ПК України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, шо забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.
На підставі такого порушення відповідачем застосовано штрафну санкцію відповідно до абз.5 ст. 1 Указу Президента України № 436/95 у сумі 136 636,28 грн (25% від суми 546 545,10 грн).
Також під час перевірки встановлено, що в окремих випадках до звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, додані видаткові накладні від 24.01.2018 № К-00000182 на суму 960,00 грн, від 23.02.2018 № К/00000493 на суму 1858 грн, від 11.07.2018 № СВК-000734 на суму 181,74 грн, накладні від 16.02.2018 № 1/16 на суму 23817 грн, товарний чек від 23.03.2018 на суму 1992 грн, не фіскальний чек від 24.06.2018 № СПД049346 на суму 2013 грн, тощо, які не дозволяють ідентифікувати юридичну або фізичну особу, що його виписала (відсутні адреса, код, юридична назва), всього на суму 38107,75 грн (т.2 а.с.37-45).
Детальний опис вказаних операцій по періодам наведено на сторінках 131-133 Акта перевірки (т.1 а.с.257-258).
Пунктом 19 Положення № 148 передбачено, що готівка під звіт або на відрядження видається суб`єктами господарювання підзвітним особам відповідно до законодавства України.
Видача підзвітній особі готівки під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.
Звітування за одержану під звіт або на відрядження готівку здійснюється відповідно до законодавства України.
Згідно з п. 3.1 Положення № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. 
Касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку (п. 1.2 глави 1 Положення № 637). 
Під розрахунковим документом розуміють документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення коштів), купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (п. 1.2 глави 1 Положення № 637).
Вимоги щодо форми та змісту розрахункових документів визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. 
Установленими в цьому Положенні вимогами до змісту розрахункових документів визначено обов`язкові реквізити розрахункових документів. 
У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п. 3 розділу І вказаного Положення).
Внаслідок встановлення такого порушення відповідачем на підставі абз.6 ст. 1 Указу № 436/95 визначено санкції за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів у розмірі сплачених коштів, тобто в сумі 38 107,75 грн.
Встановивши такі обставини, місцевий суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № 0001171406 від 12.06.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 304 744,03 грн.
Також місцевий суд вважав безпідставними доводи позивача про неможливість застосування Указу № 436/95, зазначаючи про те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавцем не прийнято будь-яких інших законів, сфера дії яких охоплювала би відносини, регламентовані Указом № 436/95. Також суд посилався на правову позицію про правомірність застосування до суб`єктів господарювання штрафних (фінансових) санкцій на підставі Указу № 436/95, викладена у постанові  Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 803/780/17, від 12.06.2018 у справі № 826/8121/16. В свою чергу, у цих постановах Верховний Суд посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 2 квітня 2013 року № 21-77а13.
Проте, поза увагою місцевого суду залишено наявний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 щодо правомірності застосування до платника штрафних санкцій на підставі абз. 3 п.1 Указу № 436/95.
Так, Велика Палата Верховного Суду в цьому судовому рішенні зазначила, що відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР (далі - Конституційний Договір), Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.
Пунктом 3 статті 18 цього Договору також передбачено, що виключно законами визначаються, зокрема, діяння, які є злочинними, адміністративними і дисциплінарними порушеннями, відповідальність за них.
Положеннями абзацу третього статті 1 Указу № 436/95 (який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20 червня 2019 року № 418/2019) визначено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
06.07.1995 Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у преамбулі якого вказано, що він визначає правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування РРО у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.
Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що до приведення чинного законодавства у відповідність із цим Законом чинні закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з пунктом 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Пунктом 2.6 Положення № 637, яке втратило чинність 05 січня 2018 року згідно з постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, установлено, що вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки (РК) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК) (абзаци перший - третій цього пункту).
Тобто, як норма пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», так і норма пункту 2.6 Положення № 637 встановлюють для суб`єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції готівкою із застосуванням РРО, обов`язок забезпечення обліку отриманих готівкових коштів в повній сумі надходжень від розрахункових операцій. При цьому такий облік згідно з пунктом 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» здійснюється в денному звіті (за визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, денний звіт - це документ встановленої форми, надрукований РРО, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням), а згідно з пунктом 2.6 Положення № 637 - у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.
При цьому, як уже було зазначено, абзацом третім статті 1 Указу № 436/95 встановлювалась відповідальність за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Разом з тим, прийнятим 06 липня 1995 року Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» також установлена відповідальність за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги). Перелік таких порушень та санкції визначені розділом V «Відповідальність за порушення вимог цього Закону».
Статтею 1 Указу № 436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у вигляді фінансової санкції (штрафу).
Пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу Президента № 436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), так і того, що визначено пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фактично полягає в одних і тих самих діях.
Як вбачається зі змісту статті 25 Конституційного Договору, метою постановлення Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.
Оскільки шляхом прийняття Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то наведений вище Указ № 436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18, відступивши від правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 02.04.2013 у справі № 21-77а13, наголосила на неможливості застосування положень абзацу третього статті 1 Указу № 436/95 у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР.
Відтак, визначення податковим органом штрафних санкцій на підставі абзацу третього статті 1 Указу № 436/95 є неправомірним, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення№ 00001171406 від 12.06.2019 на суму штрафних санкцій 130 000, 00 грн. та задоволення позовних вимог в цій частині.
Тому доводи апеляційної скарги з цього питання є обґрунтованими та приймаються судом. 

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0002661305 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 245 114,11 грн., з яких податковим зобов`язанням - 128 361,24 грн., застосовано штрафні санкції у розмірі 96 206,83 грн, пеня у розмірі 20 546,04 грн., на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України за ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, сум ПДФО.
Відповідно до ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу та сплатити його до бюджету до або під час виплати доходу. У разі якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується, ПДФО необхідно перерахувати до бюджету в місячний термін, наступний за останнім днем місяця, у якому відбулося таке нарахування (п.п.168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України).
Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (п.п.14.1.180 п. 14.1 ст.14 ПК України).
У відповідності до ч.1 ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо (ч.1 ст.115 ПК України).
Згідно з п. 127.1. ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -
тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, -
тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Відтак, приписами статті 127 ПК України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.
Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.
Відповідно до статті 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.
Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.
Отже, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає правильною кваліфікацію встановленого правопорушення, а саме несвоєчасне перерахування до бюджету самостійно нарахованих та утриманих сум податку на доходи фізичних осіб, за статтею 127 ПК України, а не за ст. 126 ПК України.
Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, також викладено в рішенні Колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 820/11382/15.
Під час перевірки ФГ «РИСК» встановлено випадки заниження бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб внаслідок видачі коштів під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки на загальну суму 546 545,12грн., в т.ч. у квітні 2018 року - 146 545,12 грн, у листопаді 2018 року - 400 000,00 грн.
Згідно з підпунктом 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.
За приписами підпункту 170.9.1 підпункту 170.9 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму.
Відповідно до п.п.170.9.2 п.170.9 ст.170 ПК України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:
а) завершує таке відрядження;
б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.
За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Отже, в даному випадку ФГ «РИСК» є податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої останньому під звіт та не повернутої ним у визначений підпунктом 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 ПК України строк, наявність цього порушення встановлено вище.
Відтак, ФГ «РИСК» порушено вимоги пп.164.2.11 та абз. е) пп.164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп.170.9.1, пп.170.9.2 п. 170.9 ст. 170 ПК України, у частині заниження оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, в результаті чого не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 119 973,30 грн., в т.ч. у квітні 2018 року - 32 168,44 грн., у листопаді 2018 року - 87 804,86 грн.

Крім цього, на підставі виписок банку про рух коштів по розрахунковому рахунку № НОМЕР_6 (відкритого в Філії Луганського ОУ АТ «ОЩАДБАНК» МФО 304665) за перевіряємий період встановлено перерахування коштів за фізичних осіб для підготовки пакета документів на оформлення договорів оренди земельних ділянок з підприємством ФГ «РИСК» в 2016 році. 
При проведені перевірки перерахувань коштів згідно виписок банку за 01.01.2016-31.12.2018 встановлено перерахування коштів до установи за фізичних осіб - адміністративний збір за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень на розрахунковий рахунок 31316300733151 МФО 804013 (УДКС у Кремінському районі), а саме: в березні 2016 року на суму 310,00 грн, у квітні 2016 року на суму 104,00 грн загальна сума перерахованих коштів за фізичних осіб становить 414,00 грн. 
Оплату за послуги з підготовки пакету документів для оформлення договорів оренди здійснено ФГ «РИСК» за фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Позивачем не надано суду документи, які б спростовували висновок податкового органу щодо того, що ФГ «РИСК» здійснювалась сплата адміністративного збору за фізичних осіб за оформлення ними договорів оренди.
В статті 165 ПК України визначено кінцевий перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку, тобто не підлягають оподаткуванню у джерела виплати. 
Зазначений вид доходу не входить до цього переліку. Таким чином, у разі якщо підприємство за власний рахунок оплачує послуги з підготовки пакету документів для оформлення договорів оренди з фізичними особами, то вартість наданих послуг включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу таких осіб як додаткове благо та оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах.
З урахуванням положень п. 164.5 ст. 164 ПК України податковим органом правомірно визначено, що ФГ «РИСК» не нарахувало, не утримало та не перерахувало до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб при наданні доходу на користь фізичних осіб у не грошовій формі як додаткове благо, в загальній сумі 90,88 грн, у тому числі в березні 2016 року на суму 68,05 грн, у квітні 2016 року на суму 22,83 грн.
Як зазначалось вище при вибірковій перевірці звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за 2018 рік, встановлено авансові звіти без підтверджуючих розрахункових документів про використання коштів. 
Під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені ФГ «РИСК» кошти видавалися з каси підприємства голові фермерського господарства ОСОБА_2 . 
Перевіркою встановлено, що ФГ «РИСК» порушено вимоги пп.164.2.11 та абз. е) пп.164.2.17 п.164.2, п.164.5 ст.164, пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170 ПК України, в частині заниження оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, в результаті чого не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8365,11 грн, в т.ч. у січні 2018 року - 210,73 грн, у лютому 2018 року - 5635,97,00 грн, у березні 2018 року - 491,49 грн, у квітні 2018 року - 1048,39 грн, у травні 2018 року - 208,54 грн, у червні 2018 року - 664,24 грн, у липні 2018 року - 39,89 грн, у вересні 2018 року - 65,85 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що матеріалами справи підтверджено правомірність податкового повідомлення-рішення № 0002661305 від 12.06.2019 на загальну суму 245 114,11 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків, а ґрунтуються на помилковому трактуванні норм ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0002671305 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 16 749,50 грн, з яких за основним зобов`язанням у сумі 8771,37 грн, штрафні санкції 6574,15 грн та пеня у розмірі 1403,98 грн.
Слід зазначити, що порушення у визначенні податку на доходи фізичних осіб є суміжним для визначення бази оподаткування військовим збором.
Відповідно до вимог п. 16-1 розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
На порушення вимог пп.1.6 п.161 розділу XX Перехідних положень ПК України ФГ «РИСК», не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету суму військового збору: 
- при виплаті доходу на користь найманих працівників за кошти, надані на відрядження або під звіт без підтверджуючих розрахункових документів в загальній сумі 571,63 грн, в т.ч. у січні 2018 року - 14,40 грн, у лютому 2018 року - 385,13 грн, у березні 2018 року - 33,59 грн, у квітні 2018 року - 71,64 грн, у травні 2018 року - 14,25 грн, у червні 2018 року - 45,39 грн, у липні 2018 року - 2,73 грн, у вересні 2018 року - 4,50 грн; 
- з надмірно витрачених коштів, отриманих платником податку під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки у розмірі 8198,18 грн, в т.ч., у квітні 2018 року - 2198,18 грн, у листопаді 2018 року - 6000,00 грн; 
- із доходу наданого на користь фізичним особам у негрошовій формі як додаткове благо, в загальній сумі 6,21 грн, у тому числі: в березні 2016 року на суму 4,65 грн, у квітні 2016 року на суму 1,56 грн.
З урахуванням зазначеного, відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0002671305 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 16 749,50 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0002651305 від 12.06.2019.
Так, наведеним рішенням до ФГ «РИСК» застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн на підставі п.119.2 ст.119 ПК України за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків.
Матеріалами справи підтверджено, що платіжним дорученням від 17.01.2018 № 618 ФГ «РИСК» перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 ) 5200,00 грн за зап. частини згідно рахунку № Б/№ від 04.01.2018, платіжним дорученням від 18.01.2018 № 625 ФГ «РИСК» перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_3 ) 5347,00 грн за зап.частини згідно рахунку № 01 від 04.01.2018, платіжним дорученням від 20.06.2018. № 857 ФГ «РИСК» перераховано ФОП ОСОБА_7 (рнокпп НОМЕР_4 ) 5347,00 грн за послуги згідно з рахунком № 151 від 18.06.2018 (т. 2 а.с.189-192).
При цьому, виплата зазначених сум на користь самозайнятих осіб не відображено позивачем у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ за І квартал 2018 року (т.2 а.с.46-47).
Відповідно до 1.2. розділу 1 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 13.01.2015 № 4 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556) податковий агент: - юридичні особи (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. 
Відповідно до п. 3.2 розділу ІІІ вищевказаного Порядку у графі 3 «Сума нарахованого доходу» відображається (за звітний квартал) дохід, який нарахований фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів. 
Згідно з п. 3.3 розділу ІІІ Порядку у графі З «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом. 
Відповідно до п. 3.6 розділу III Порядку у графі 5 «Ознака доходу» зазначається ознака доходу згідно з довідником ознак доходів. Ознака доходу визначається до нарахованого доходу. 
У відповідності до вимог абз. б) п. 176.2 ст. 176 ПК України передбачено подання у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. 
В порушення вимог п. 51.1 ст. 51 розділу II, абз. б) п. 176.2 ст. 176 ПК України та п.1.2, п.1.3, п.3.2,.п.3.3, п.3.6 розділу III Порядку, ФГ «РИСК» не відображено у формі № 1 -ДФ за І квартал 2018 року та за II квартал 2017 року дохід, виплачений самозайнятим особам за ознакою доходу 157.
Посилання позивача на те, що ним вчасно надавалися документи, які були відображені у Податковому розрахунку за формою № 1-ДФ, не спростовують встановлених судами обставин та відсутність у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ за І квартал 2018 року даних про виплату ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 ) 5200,00 грн,  ФОП ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_3 ) 5347,00 грн та ФОП ОСОБА_7 (рнокпп НОМЕР_4 ) 5347,00 грн, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що у задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити.
Апеляційна скарга не містить аргументів та доводів, які б слугували підставою для задоволення позову в цій частині.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення в сумі штрафних санкцій, які застосовані на підставі абзацу третього статті 1 Указу № 436/95. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем оскаржені податкові повідомлення-рішення на загальну суму 567 627,64 грн., судом задоволені позовні вимоги на суму 130 000,00 грн. Позивачем сплачено судовий збір на загальну за подання позову в сумі 14 010,87 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 12 771,62 грн. 
Колегія суддів вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір, сума якого передбачена законодавством, виходячи зі ставок судового збору та ціни позову, в даному випадку, виходячи із заявлених позовних вимог майнового характеру про скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 567 627,64 грн.
Отже, апеляційний суд вираховує розмір судового збору, виходячи з таких понесених витрат позивача за подання позову в сумі 8514,41 (567 627,64*1,5%), за подання апеляційної скарги в сумі 12 771,62 грн. (8514,41*150%).
Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 4875 грн., виходячи з наступного розрахунку: 21 286,03 * 130 000,00 : 567 627,64.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Риск» - задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 360/4774/19 - скасувати частково.
Прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Позов Фермерського господарства «Риск» до Головного управління ДПС у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 червня 2019 року № 00001171406  в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 130 000,00 грн.
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 360/4774/19 - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області (93400 Луганська область, місто Сєверодонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, код ЄДРПОУ 43143746) на користь Фермерського господарства «Риск» (92917, Луганська область, Кремінський р-н, с. Невське, вул. Центральна, 65, код ЄДРПОУ 13411093) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4875 (чотирьох тисяч вісімсот сімдесят п`яти) гривень.
Повне судове рішення - 06 квітня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 
                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук