Постанова
Іменем України
 
19 квітня 2021 року
 
провадження №22-ц/824/6203/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва 
 
в складі судді Петренко Н.О.
 
 від 10 лютого 2021 року
 
у справі №759/11536/20 Святошинського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про зміну розміру аліментів,
 
                                                В С Т А Н О В И В:
 
В липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зменшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду, на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 5000,00 грн до 3000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.12.2019 Шевченківським районним судом                 м. Києва у іншій справі ухвалено рішення про стягнення з нього на користь  ОСОБА_1 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_4 у розмірі              7000,00 грн, щомісячно. Постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2020 рішення суду від 09.12.2019 в частині розміру аліментів змінено та зменшено розмір аліментів до 5 000,00 грн.
 
Вказував, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 його сімейний стан змінився, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , та як наслідок погіршився матеріальний стан, у зв`язку з необхідністю утримувати ще одну дитину і дружину, яка здійснює догляд за дитиною.
 
Також, як на підставу зміни розміру аліментів вказував на те, що внаслідок введення з березня 2020 року карантинних заходів було припинено його діяльність, як підприємця, він не мав жодних доходів, що значно погіршило матеріальне становище.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року позов задоволено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що призвело до її неправильного вирішення.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, які встановлені в постанові Київського апеляційного суду від 04.06.2020 у справі №761/34045/19. Зокрема, судом не взято до уваги, що в цій постанові апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів у сумі 5000,00 грн відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з утриманням ОСОБА_2 ще однієї дитини, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу.
 
Суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, не дослідив матеріальний стан платника аліментів, не з`ясував яким чином та як погіршилося матеріальне становище платника аліментів після ухвалення рішення про стягнення аліментів.
 
Судом не враховано, що позивачем не надано жодних доказів погіршення матеріального становища платника аліментів, у зв`язку з народженням іншої дитини.
 
Судом також не враховано правову позицію Верховного Суду, висловлену в подібних правовідносинах у постанові від 16.09.2020 по справі №565/2071/19, згідно якої народження іншої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
 
Також, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що матеріальний стан позивача значно покращився після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, що підтверджується встановленими судом обставинами в постанові апеляційного суду від 04.06.2020 у справі №761/34045/19.
 
За наведених обставин просила скасувати рішення Святошинського районного суду   м. Києва від 10.02.2021 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Відповідач своїм правом подання відзив на апеляційну скаргу не скористався.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у платника аліментів змінився сімейний стан, оскільки в нього народила ще одна дитина від другого шлюбу, яка перебуває на його утриманні.
 
Також, суд виходив з того, що на утриманні позивача перебуває дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що встановлені судом обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів. 
 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року у справі №761/34045/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 7 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 22.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2019 в частині розміру аліментів змінено та зменшено суму стягнутих аліментів з 7000,00 грн до 5000,00 грн.
 
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_7 .
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, зміна сімейного стану платника аліментів, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19. 
Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вищевказаних вимог закону не взяв до уваги, внаслідок чого не врахував те, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 04.06.2020 у справі №761/34045/19 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме її інтересам.
Також слід зазначити, що при прийнятті апеляційним судом постанови від 04.06.2020 про визначення розміру аліментів вже були враховані майбутні зміни сімейного стану позивача, взявши до уваги обставини вагітності дружини платника аліментів.
Отже, встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дитині, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 3 000,00 грн, не провів належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Приймаючи до уваги, що   ОСОБА_2 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2020, то наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.
Зважаючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, неправильнозастосував нормиматеріального та процесуального права, оскаржуване судоверішенняу відпвоідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягаєскасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що у визначеному Законом України "Про судовий збір" розмірі ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 261,20 грн, що підтверджується квитанцією №400510043 від 05.03.2021                 (а.с. 65).
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 261 грн 20 коп.
Щодо розподілу інших судових витрат, які понесли сторони, а саме витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
 
За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.
 
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись 09.12.2020 до суду із відзивом на позовну заяву відповідач просила стягнути з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, які становлять 7 000,00 грн (а.с. 24-28). 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу               ОСОБА_1 надала до відзиву на позовну заяву оригінал Ордеру серія КС №747981 від 08.12.2020, згідно якого адвокат Побережний О.П. представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги №0812/20 від 08.12.2020; копію Договору про надання правової допомоги №0812/20 від 08.12.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю №8566/10 від 27.12.2019. Згідно даного Договору адвокат зобов`язався надавати клієнту правову допомогу (а.с. 29-33).
 
Також відповідачем надано довідку №0812, зі змісту якої вбачається, що на виконання вимог договору про надання правової допомоги №0812/20 ОСОБА_1 здійснила виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн. виплата фіксованого гонорару здійснено готівкою та оформлено Актом до договору №0812/20 від 08.12.2020 приймання-передачі готівкових коштів при виплаті гонорару адвокату у формі авансового розрахунку (а.с. 34-35).
 
01 лютого 2021 року ОСОБА_2 надав пояснення до суду, в яких заперечував проти заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката. Зазначив, що відповідачкою не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та не надано інформації щодо часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт і здійснені ним витрати.
 
ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ані в акті приймання-передачі готівкових коштів, ані в довідці не вказано за представництво в якій саме справі сплачено гонорар, просив відмовити ОСОБА_1 у стягнення витрат на правничу допомогу.
 
Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що відповідачкою не надано доказів детального описку виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки, оскільки в п. 3.1. Договору про надання правової допомоги №0812/20 від 08.12.2020 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги вказаної в договорі і визначеної дорученням у розмірі 7 000,00 грн. А згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.
 
Також колегія суддів вважає безпідставними і посилання позивача про те, що не зазначено ні в акті приймання-передачі готівкових коштів, ні в довідці за представництво в якій саме справі сплачено гонорар.
 
Дійсно, у даних документах не вказано за представництво в якій саме справі ОСОБА_1 сплачено гонорар адвокату. 
 
Водночас, в цих же документах вказано, що гонорар сплачено на виконання вимог Договору про надання правової допомоги №0812/20 від 08.12.2020. В свою чергу, пунктом 1.1.5 Договору про надання правової допомоги №0812/20 від 08.12.2020 передбачено, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується дорученням, під час строку дії даного Договору здійснити представництво (представити) клієнта в суді у справі №759/11536/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів. 
 
З наведеного слідує, що заперечення позивача, викладені у поясненнях від 01.02.2021, щодо належності доказів понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження.
 
Разом з тим, заперечуючи щодо належності поданих відповідачем доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, позивач у відповідності до вимог ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України не заявляв клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги та відповідно не доводив їх неспівмірність.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з                       ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,               
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ); ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                        В.А. Кравець