ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/251/21 Справа № 194/1276/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Солодовник І. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Красвітна Т.П.,
при секретарі – Пивоваровій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року
у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними,- 
В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року КС «Союз-Дніпро» звернулася до суду з вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом посилаючись на те, що 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2737/13 про надання кредиту у сумі 62900,00 грн строком на 36 місяців, починаючи з 22 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2016 року.
ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору і несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту та відсоткам за його використання, в зв`язку з чим, має заборгованість в сумі 209222,27 грн, яка складається з наступного: залишок по кредиту – 44180,35 грн, проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів – 165041,92 грн.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій, було укладено договір поруки № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених кредитним договором, тому вони відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.
Представники позивача неодноразово спілкувалися з відповідачами, вимагали погасити суму наявної заборгованості, та попереджали, що у разі невиконання даних вимог, позивач буде вимушений звернутися до суду, але відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинили.
З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити існуючу заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача та самоусунулись від виконання зобов`язань.
У зв`язку з викладеним, КС «Союз-Дніпро» просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 209 222,27 грн за кредитним договором № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року та судовий збір в сумі 3138,33 грн.
У вересні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічними позовними вимогами до КС «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними.
Позовна заява обґрунтована тим, що 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2737/13, згідно умов якого їй були надані грошові кошти в сумі 62900,00 грн строком на 36 місяців починаючи з 22 жовтня 2013 року. Розрахунком по кредитному договору № 2737/13 підтверджено погашення суми займу у розмірі 36358,00 грн. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору відповідач зобов`язувався надати їй грошові кошти в сумі 62 900 грн. за умови сплати процентів в день надання кредиту із розрахунку 20,51 %, сума яких становила 12 900 грн. Дана сума у графіку погашення кредиту ніде не зафіксована, в рахунок яких коштів вона повинна була сплатити ці проценти інформації відповідач не надав. Письмова інформація надана лише у вигляді додатку № 1 не завіреному відповідачем, яка є неповною та не надає інформації про умови кредитування, фактичну сплату процентів, розрахунку та інше. При розгляді справи відповідач підтвердив стягнення з ОСОБА_1 в момент отримання кредиту суми 12 900 грн, та цей факт не заперечує. Їй в порушення пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в письмовій формі не надано повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому та суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним, а тому і договір поруки є недійсним. Крім того, в кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, оскільки кінцева сума лише тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази, враховуючи додаткові нарахування відсотків за користування коштами збільшується, є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, тощо.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати кредитний договір № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та КС «Союз-Дніпро» та договір поруки № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року, укладений між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неукладеними.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року об`єднано цивільну справу № 194/1276/15-ц за позовом КС «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з цивільною справою № 194/1143/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КС «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними в одне провадження (судова справа № 194/1276/15-ц).
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги КС «Союз-Дніпро» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року станом на 20 жовтня 2016 року в розмірі 209 222,27 грн, з яких: залишок по кредиту – 44 180,35 грн, відсотки нараховані за прострочення платежів – 165 041,92 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1046,11 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1046,11 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1046,11 грн.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КС «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги КС «Союз-Дніпро» обґрунтовані, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зміст кредитного договору та договору поруки не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідач ОСОБА_1 користувалася та користується зазначеним кредитом, сплачувала заборгованість за кредитом, а тому заявлена вимога про визнання кредитного договору № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року, договору поруки № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року неукладеними, не підлягає задоволенню, так як чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання договору неукладеним.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог КС «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними, задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сплачені в день укладання кредитного договору проценти у сумі 12900,00 грн. за перший рік користування кредитом не включені до суми погашення, у зв`язку з чим розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. При цьому заборгованість позивачем розрахована зі ставки 1,95% щомісячно, що складає 23,4% річних. Судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», щодо надання інформації при укладенні кредитного договору, пункти 1.2 Резолюції Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартію захисту споживачів, схвалену Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директиву 2005/29/ЄС Європейського парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9,13,14 преамбули) та Директиву 2008/48 ЄС Європейського парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів, якими передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Суд не врахував, що на час розгляду справи відповідачами фактично погашена заборгованість у сумі 49258,00 грн. і мотивовані вимоги щодо перерахунку заборгованості, не були враховані. У зв`язку з вищезазначеними обставинами подана зустрічна позовна заява про визнання договору неукладеним.
Від КС «Союз-Дніпро» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому спілка просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області
від 24 жовтня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 17 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня
2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що предметом апеляційного перегляду було судове рішення у справі з ціною позову більше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд, розглянувши справу без виклику учасників справи, відомості про належне повідомлення яких у матеріалах справи відсутні, та у порядку спрощеного позовного провадження, порушив норми процесуального права. 
У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про судове засідання, яке відбулося 24 жовтня 2017 року, та суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.
Судом встановлено, що 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2737/13 про надання останній кредиту у розмірі 62900 грн. строком на 36 місяців, починаючи з 22 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2016 року (т.1 а.с.11-12).
ОСОБА_1 отримала кошти в розмірі 62900 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 5427 від 22 жовтня 2013 року (т.1 а.с.14).
03 квітня 2015 року КС «Союз-Дніпро» надіслала на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу за вих. № 38 від 03 квітня 2015 року про погашення заборгованості за кредитом в строк до 10 квітня 2015 року (т.1 а.с.15).
Відповідач ОСОБА_1 зверталася до Голови правління КС «Союз-Дніпро» з заявами про надання їй відстрочки платежів за липень, вересень, жовтень за кредитним договором № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року, в зв`язку з тяжким матеріальним становищем (т.1 а.с.161-163).
ОСОБА_1 сплачено проценти за кредит у розмірі 12900 грн., про що свідчить прибутковий касовий ордер № 15409 від 22 жовтня 2013 року (т.1 а.с.193).
КС «Союз-Дніпро» в період часу з 13 жовтні 2011 року по 13 жовтня 2014 року була надана Ліцензія серії АВ № 534843 на діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки (т.1 а.с.105).
Відповідно до п. 2.1 договору, кредит надається на ремонт квартири.
Згідно з п. 4.1 договору нарахування процентів здійснюється за строк користування кредитом, та нараховується по перше: на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів, по друге - щомісячно із розрахунку 1,95% на залишок заборгованості за кредитом. Тип процентної ставки фіксований. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.
Відповідно до п. 4.2 договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця у період з 20 по 30 число кожного місяця згідно графіку.
Згідно з п. 4.4 договору, у разі порушення строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2 цього договору більше ніж на 15 календарних днів з 16 дня, кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.
Відповідно до п. 8.1 договору, строк дії договору з 22 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2016 року.
Згідно з п. 10.4 договору, позичальник має право достроково розірвати цей договір письмово попередивши про це кредитодавця лише за умови відсутності заборгованості позичальника перед кредитором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. В такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту надходження до кредитодавця, письмової заяви позичальника про дострокове розірвання цього договору.
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором не виконує, кредитні кошти відповідно до графіку не повертає, не сплачує відсотки за користування кредитними коштами.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 станом на 20 жовтня 2016 року має заборгованість у розмірі 209222,27 грн., яка складається з: залишок по кредиту – 44 180,35 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів – 165 041,92 грн. (т.1 а.с.130).
22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро і відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2737/13, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно зобов`язалися відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року (т.1 а.с.13).
03 квітня 2015 року КС «Союз-Дніпро» надіслала на адресу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимоги за вих. № 39,40 від 03 квітня 2015 року про погашення заборгованості за кредитом в строк до 10 квітня 2015 року (т.1 а.с.16-17).
Згідно з п. 3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником узятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви, відповідно до ст. 554 ЦК України.
Відповідно до п. 4.1. договору поруки, строк дії договору з 22 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2026 року.
Застосувавши положення ст. 553, 554, 610, 526-527, 530, 625, ч. 1050, 1054, 1056 ЦК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі та підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року станом на 20 жовтня 2016 року в розмірі 209 222 грн. 27 коп., з відповідних складових. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 628, 629, ч. 1,2 ст. 640 ЦК України, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та виходив із того, що зміст кредитного договору та договору поруки не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідач ОСОБА_1 користувалася та користується зазначеним кредитом, сплачувала заборгованість за кредитом, а тому вимога про визнання кредитного договору № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року, договору поруки № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року неукладеними не підлягає задоволенню, так як чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання договору неукладеним.
Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання відповідачами як боржником та поручителем кредитних зобов`язань.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтеею 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.
Відповідно до п. 4.4 кредитного договору №2737/13 від 22 жовтня 2013, сторони дійшли до згоди, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2. цього договору більше ніж на 15 календарних днів з 16 дня, кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення заборгованості до повного її погашення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами належним чином не виконано умови погашення заборгованості за кредитним договором. Доказів про відсутність заборгованості, та або у меншому розмірі відповідачами не надано.
Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності розрахунку заборгованості апелянтами не спростовано, тобто не виконані вимоги ст. 81 ЦПК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що проценти в розмірі 12900,00 грн. у графіку погашення кредиту не зафіксовані, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначений платіж, є окремим платежем визначеним договором та не входить до процентів, які нараховані згідно п. 4.2 цього договору та зазначене визначено пунктом 1.1. кредитного договору №2737/13 від 22 жовтня 2013 року.
Щодо доводів апелянта про ненадання інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.
За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Кредитний договір містить відомості щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та графік погашення кредиту, отже міститься повна інформація стосовно умов кредитування.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що відповідачами на час розгляду справи погашена заборгованість у сумі 49258,00грн., оскільки доказів сплати за період з 25 серпня 2015 року (дати подання позовної заяви) по дату винесення рішення, не надано.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеним.
Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.
Відповідач ОСОБА_1 користувалася та користується зазначеним кредитом, сплачувала заборгованість за кредитом, а тому вимога про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
В своїй постанові, суд касаційної інстанції вважав обґрунтованими доводами апеляційної скарги про неналежне повідомлення  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про місце, дату та час судового розгляду, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції та доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 158 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі – ЦПК України 2004 року) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 27 ЦПК України 2004 року).
Відповідно до частин третьої–шостої статті 74 ЦПК України 2004 року судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення – особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
За змістом частини першої статті 169, частини першої статті 305 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
За наявними в матеріалах справи судовими повістками учасники справи були повідомлені про розгляд справи, однак у справі відсутні будь-які докази повідомлення їх про розгляд справи судом першої інстанції, що підтверджується поверненим до суду повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином, суд першої інстанції не дотримався порядку ухвалення заочного рішення, оскільки не врахував вимог частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторона відповідача була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення права відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знати про час і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).
З урахуванням вищезазначеного, та на підставі ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову КС «Союз-Дніпро».
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КС «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними - відмовити. 
За правилами ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року – скасувати.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» на р/р НОМЕР_4 , МФО 300614, код ЄДРПОУ 33274256, заборгованість за кредитним договором № 2737/13 від 22 жовтня 2013 року станом на 20 жовтня 2016 року в розмірі 209222 (двісті дев`ять тисяч двісті двадцять дві) грн. 27 коп., з яких: залишок по кредиту – 44180,35 грн., відсотки нараховані за прострочення платежів – 165041,92 грн.
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1046 (одна тисяча сорок шість) грн. 11 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1046 (одна тисяча сорок шість) грн. 11 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1046 (одна тисяча сорок шість) грн. 11 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        Н.М. Деркач
                       
                                                                               Т.П. Красвітна