ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року  
м. Черкаси   

справа № 711/2016/14-ц		
провадження № 22-ц/821/486/21		
категорія 305030000	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г., 
суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи: 
позивач: Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»;
відповідач:  ОСОБА_1 
представник відповідача - адвокат Руднічук Дмитро Володимирович
розглянув у порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  – адвоката Руднічука Дмитра Володимировича на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Демчика Р.В., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 09 листопада 2007 року Банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 192 000, 00 грн. на строк до 30 жовтня 2012 року включно, для придбання автомобіля NISSAN MAXIMA, зі сплатою 16,2 % річних.
07 листопада 2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 09 листопада 2007 року та викладено п. 1.1. у новій редакції про збільшення відсоткової ставки до 20 % річних.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений Договір застави від 09 листопада 2007 року транспортного засобу, а саме: легковий універсал – В; марка NISSAN; модель MAXIMA, колір сірий; рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 був укладений ще один Договір застави від 04 листопада 2009 року транспортного засобу, а саме: легковий універсал – В; марка NISSAN; модель MAXIMA, колір сірий; рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.
В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав у зв`язку з чим станом на 27 січня 2014 року виникла заборгованість у сумі 173 336,80 грн., яка складається з :
105 000,00 грн. – прострочена заборгованість за основним зобов`язанням
42 000,00 грн. – пеня за невиконання основного зобов`язання
19 483,31 грн. – прострочена заборгованість по не сплаченим відсоткам
6 853,49 грн. – пеня за несплачені відсотки по кредиту
В зв`язку з вищевикладеним, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 173 336,80 грн. та судові витрати в сумі 1733,37 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2014 року позовні вимоги Банка задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 276п-2007 від 9 листопада2007 року в сумі 173 336,80 грн. та 1733,37 грн. судових витрат, а всього 175 070,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що в судовому засідання було достовірно встановлено, що кредитні кошти відповідач отримала, а свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, порушивши умови своїх зобов`язань.
А тому, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Руднічук Д.В., вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 року скасувати та прийняти нове, яким визначити заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 загальною сумою 108 558,33 грн., з якої 105 000 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням, а 3558,31 грн. – заборгованість за несплаченими відсотками.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач була позбавлена свого законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів в суді під час вирішення даної справи та немала можливості подати відзиву, заперечень до позовних вимог стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Відповідно до умов кредитного договору позичальник отримала кредит та зобов`язалася повернути його в строк до 30.10.2012 року. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Банк на адресу відповідача 10.12.2012 року надіслав вимогу про усунення порушень умов договору, відповідно до змісту якої вимагав сплатити на протязі 10 днів заборгованість по кредиту в сумі 105 000,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 7116,66 грн.
В матеріалах справи містить розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем станом на 27.01.2014 року зі змісту якого вбачається, що позивачем проводились нарахування відсотків за користування кредитом поза визначеним договором строку кредитування та після пред`явлення банком вимоги про погашення заборгованості. 
Банк пропонує відповідачу сплатити неустойку за невиконання основного зобов`язання в сумі 42 000 грн., але розрахунок проведений з 26.01.2013 року по 25.01.2014 року, тобто за межами строку дії кредитного договору, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім того банк пропустив строк спеціальної позовної давності в один рік для пред`явлення вимог про стягнення неустойки, оскільки кінцевий термін дії договору 30.10.2012 року, а позовну заяву з вимогами про стягнення пені за невиконання основного зобов`язання в сумі 42 000,00 та пені за несплачені відсотки по кредиту в сумі 6853,49 грн., була заявлена лише 28.02.2014 року, тобто зі спливом 1 року з дня закінчення строку дії договору, що свідчить про пропуск позовної давності.
А тому, відповідач просить апеляційний суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки та відмовити в їх задоволенні, в тому числі і на підстави звернення позивача до суду з пропуском встановленого законом строку звернення до суду з даними вимогами.
В порушення умов договору банк висунув вимогу сплатити неустойку за несплаченими процентами в сумі 6853,49 грн., здійснивши нарахування з 27.01.2013 року по 26.01.2014 року, дана вимога так само не може бути задоволена з огляду на ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України.
Вказує, що банк в своїх обчисленнях боргу по несплачених відсотках вийшов за межі дії кредитного договору, тобто нарахував відсотки після 30 жовтня 2012 року по 27.06.2013 року в розмірі 19483,31 грн.
Отже, враховуючи те, що неустойка за невиконання основного зобов`язання, заборгованість по несплаченим відсоткам, сума неустойки по несплаченим відсоткам розраховані за межами кінцевого терміну дії кредитного договору, та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, суду варто визначити борг ОСОБА_1 перед ПАТ «Брокбізнесбанк» загальною сумою 108558,33 грн., з якої 105000,00 грн. –заборгованість за основним зобов`язанням, а 3558,31 грн. –заборгованість за не сплаченими процентами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
09 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 276п-2007, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 192000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит в строк до 30.10.2012 року включно, сплачувати кредит в строк до 30 числа наступного місяця для придбання автомобіля NISSAN MAXIMA.
07.11.2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 276п-2007 року викладено у новій редакції п.1.1 в якому змінено відсоткову ставку до 20.00% річних.
Відповідно до розрахунку заборгованість станом на 27.01.2014 року становить 173336,80 грн., з них 105 000,00 грн. – прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 42 000,00 грн. – пеня за невиконання основного зобов`язання, 19483,31 грн. – прострочена заборгованість по не сплаченим відсоткам, 6853,49 грн. – пеня за несплачені відсотки по кредиту.

1.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся в суд про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору № 276п-2007 від 09 листопада 2007 року в розмірі 173336,80 грн.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначений правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі  № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти, належним чином не виконувала умови договору № 276п-2007 від 09 листопада 2007 року, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору 10.12.2012 року позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про усунення порушень умов договору, відповідно до змісту якої вимагав сплатити на протязі 10 днів заборгованості по кредиту в сумі 105 000,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками (які нараховані станом на 10.12.2012 року) (а.с. 4).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Брокбізнесбанк» надав належні докази, які підтверджують наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем, а саме 105 000,00 грн. заборгованості за основним зобов`язанням.
Тому, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення тіла кредиту в розмірі 105 000,00 грн. Заборгованість у цій частині відповідає умовам кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується і позичальник, а отже, і наявні підстави для стягнення заборгованості у цій частині у зазначеному розмірі.
Разом із тим, колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення вимоги ПАТ «Брокбізнсбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по не сплаченим відсоткам з огляду на таке.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування до 30 жовтня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 30 жовтня 2012 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Апеляційний суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованим наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені станом на 27.01.2014 року, належним чином не перевіривши правильність наведених розрахунків,  складових заборгованості та період їх нарахування.  
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не правомірно стягнув з ОСОБА_2 відсотки, які нараховані Банком після спливу визначеного договором строку кредитування (30 жовтня 2012 року).
Як вбачається з розрахунку заборгованості по несплачених процентах (а.с. 19), Банк в період з 30.11.2007 року по 31.10.2012 року нарахував проценти в розмірі 159644,30 грн., а відповідач у вказаний період сплатив проценти в сумі 154277,64 грн., а тому Банк звернувшись до суду з позовом просив стягнути з ОСОБА_2 відсотки в розмірі 19483,31 грн. (159644,30 – 154277,64 грн. = 19483,31 грн.)
Проте, банк помилково нарахував відсотки в період з 30.11.2012 року по 27.06.2013 року в розмірі 14116,65 грн. після закінчення кредитного договору, а тому, Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості по не сплаченим відсоткам необхідно змінити, зменшивши суму заборгованості з 19483,31 грн. на 5366,66 грн., (19483,31 грн. - 14116,65 грн. = 5366,66 грн.) оскільки строк кредитного договору закінчився 30 жовтня 2012 року. 
Щодо інших вимог Банку, то висновки суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за неустойкою за невиконання основного зобов`язання за останні 12 місяців перед зверненням до суду з указаним позовом, тобто із 26.01.2013 року по 26.01.2014 року та заборгованості за неустойкою за несплаченими процентами, є помилковими, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти та пеню на підставі кредитного договору. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до п.7.1. Кредитного договору, у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійно відсоткової ставки по кредиту від суми простроченої заборгованості.
Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.
Отже, нарахування пені після закінчення строку кредитування (30 жовтня 2012 року) договором не передбачена, то пеня, за вказаний період позивачем, не підлягає стягненню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені за невиконання основного зобов`язання і по пені за несплаченими процентами та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Рішення в частині стягнення заборгованості по не сплаченим відсоткам змінити, зменшивши суму заборгованості з 19483,31 грн. на 5366,66 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» судовий збір в розмірі 1103,65 грн. (за подачу позовної заяви).
ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 944,87 грн. (за подачу апеляційної скарги).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Руднічука Дмитра Володимировича задовольнити частково.
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості по пені за невиконання основного зобов`язання та по пені за несплаченими процентами, ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Рішення в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості по не сплаченим відсоткам змінити, зменшивши суму заборгованості з 19483,31 грн. до 5366,66 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» судові витрати в розмірі 1103,65 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на користь  ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 944,87 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  

Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

       Головуючий                                                В.Г. Бородійчук

       Судді                                                                В.О. Єльцов

                                                                       Л.В. Нерушак