ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/90/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/2369/20 Категорія: 304000000 	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 січня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                 Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.
       За участі секретаря Анкудінова О. І. 
учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ;
           відповідачі  – Публічне акціонерне товариство «Черкасигаз» , Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут» ;
          особа, яка подає апеляційну скаргу – голова правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» Черкасигаз» - Буян С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» Черкасигаз» - Буяна С. І. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Пироженко С. А. в залі Соснівського районного суду м. Черкаси 28.10. 2020 року о 12 год. 30 хв., повний текст рішення складений 05 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасигаз» , Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в :

12 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в 2015 році з території його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , представники Смілянського підрозділу ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», шляхом зрізки, викрали із газового стояка, який знаходиться біля житлового будинку газовий кран. В період з 23 по 28 вересня 2017 року представники Смілянського підрозділу вищевказаної організації від`єднали газову розподільчу трубу, яка вела до його домоволодіння та була з`єднана з центральною газовою мережею, вкинули бетонні сваї, щоб не поновлювати газопостачання. Фактично газу позивач не має з 2015 року.
У позовній заяві позивач зазначає, що жодних письмових попереджень про відключення газопостачання він не отримував. ОСОБА_1 вказує, що відповідачем порушено вимоги Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року, зокрема, щодо процедури відключення від газопостачання. 
Також, позивач вказує, що він є інвалідом ІІ групи, потребує газифікації для задоволення його елементарних потреб. На даний час він позбавлений можливості утримувати себе в частині задоволення побутових потреб, тому вважає, що йому також завдана моральна шкода, яку оцінює в 5 000 000 грн.
ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що він неодноразово на особистому прийомі усно звертався до керівника Смілянського відділення ПАТ « По газопостачанню та газифікації « Черкасигаз» та безпосередньо до керівника ПАТ «По газопостачанню та газифікації « Черкасигаз», але отримував усну відповідь про його право на звернення до суду. 
На підставі наведених вище обставин, позивач ОСОБА_1 просить визнати дії відповідача по відключенню 19 травня 2015 року його будинку від газопостачання незаконними, зобов`язати відповідача повернути та встановити газовий кран, який належить йому на праві приватної власності та поновити газопостачання до будинку, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5 000 000 грн.
01 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив визнати повідомлення ТОВ «Черкасигаз Збут» № 58 від 31 січня 2017 року протиправним та скасувати його; визнати дії ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» щодо припинення постачання природного газу позивачу протиправними. Зобов`язати ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» повернути та встановити газовий кран, який належить позивачу на праві приватної власності, та поновити газопостачання до будинку позивача. Стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно моральну шкоду в сумі 5 000 000 грн. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року  позов задоволено частково. 
Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» поновити газопостачання до будинку, який належить на праві власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Не погоджуючись із рішенням суду, голова правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» Черкасигаз» - Буян С. І., оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу, яка зареєстрована у Черкаському апеляційному суді 3 грудня 2020 року № 124272/20 Вх. 
Скаржник вказує в апеляційній скарзі, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, передчасним, винесеним при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають істотне значення для справи. Також, на переконання скаржника, висновки суду, викладені в рішенні, є непослідовними та необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню. 
Представник АТ «Оператор газорозподільної системи» Черкасигаз» у скарзі зазначає, що, ухвалюючи рішення в частині задоволених вимог позивача, суд першої інстанції не прийняв до уваги надане скаржником повідомлення з позначкою про вручення поштового відправлення як належний доказ у справі, натомість безпідставно погодився з позицією позивача, яку останній обґрунтовував виключно словами, що не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, і не спростовують факт отримання позивачем зазначених вище повідомлень про припинення газопостачання. 
Скаржник вважає, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відключення позивача від газопостачання відбулося з порушенням законодавства. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що дії відповідача щодо припинення газопостачання не можуть бути підставою для покладення на нього відповідальності, що не передбачається чинним законодавством, оскільки такі заходи ПАТ « Черкасигаз» здійснювалися на підставі доручення постачальника. 
Також скаржник в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог, не надана мотивована оцінка аргументам і доводам, наведеним відповідачем, що підтверджені належними доказами, відносно питання заборгованості за спожитий природній газ, яка виникла у позивача перед його постачальником, що стало підставою для припинення газопостачання, не відноситься до компетенції скаржника. 
Представник АТ «Оператор газорозподільної системи» Черкасигаз» у скарзі посилається на те, що, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції помилково послався на Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12. 1999 року № 2246 ( п. п. 17, 19), оскільки дані Правила на дату припинення газопостачання втратили чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07. 2016 року № 442 « Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України». 
Скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Черкасигаз» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю. Вирішити питання судових витрат. 
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду від інших учасників не надходив. 
Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, які з`явилися в судове засідання, дослідивши та вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 1 ч. 1  ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Згідно п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.
Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд згідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України.
У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, відключення позивача від газопостачання відбулось з порушенням вимог законодавства, а саме : з порушенням строку здійснення такої дії.
Суд першої інстанції послався у рішенні на відсутність доказів того, що позивач дійсно отримав повідомлення на припинення газопостачання, позивачу не запропоновано реструктуризацію боргу та не враховано, що споживачі є слабкою стороною у договорі та підлягають правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача, оскільки задовольнив позовну вимогу про поновлення газопостачання до будинку, зобов`язавши ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» поновити газопостачання до будинку позивача.
Стосовно іншої вимоги позивача в частині визнання повідомлення ТОВ «Черкасигаз Збут» № 58 від 31 січня 2017 року протиправним та його скасування, визнання дій ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» щодо припинення газопостачання протиправними та зобов`язання повернути та встановити газовий кран, який належить позивачу, суд вказав , що ОСОБА_1 звернувся в суд за захистом своїх прав, метою його позову є відновлення газопостачання до його житлового будинку, яка досягнута шляхом задоволення судом в цій частині позовних вимог, тому задоволення вищевказаних позовних вимог, не призведе до більш ефективного захисту прав позивача. За таких обставин, районний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні іншої частини позовних вимог. 
        Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 5 000 000 грн., оскільки прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували б заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю та інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при визначення розміру компенсації, повинен встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, які позивач поніс та планує понести  в зв`язку з цим. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів щодо стягнення 5000000 гривень моральної шкоди, тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивача у зв`язку з їх недоведеністю. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Як вбачається  із матеріалів справи  та встановлено  судом, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач по справі - ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» є Оператором ГРМ та з 01.07.2015 року на підставі Ліцензії на розподіл природного газу, що видана відповідно до Постанови НКРЕКП № 840 від 29.06.2017 року здійснює діяльність виключно з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу в межах ліцензійної території міста Черкаси та Черкаської області (крім Христинівського, Маньківського та Уманського районів), діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом на вказаній території здійснює ТОВ «Черкасигаз Збут» на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.06.2015 року № 1684 (з урахуванням постанови НКРЕКП № 838 від 29.06.2017 року).
Згідно положення Кодексу газорозподільних систем встановлено, що взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП, від 30 вересня 2015 року № 2498.
За матеріалами справи встановлено, що на виконання вимог Кодексу  ГРМ, відповідач  ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» направив на адресу позивача ОСОБА_1  заяву-приєднання до умов  Типового договору  розподілу природного  газу разом  з інформаційним листом № 30/01 від 26.01.2016 року ( а. с. 26, 27). 
На виконання постанови НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року та у відповідності до вимог Правил постачання співвідповідачем за вказаною адресою 30.12.2015 року разом із супровідним листом № 309/1 від 30.12.2015 року (за формою, встановленою додатком № 2 до Типового договору), направлено позивачу заяву-приєднання до умов Типового договору з присвоєним персональним ЕІС- кодом 56ХМ38К000946538, як суб`єкту ринку природного газу ( а. с. 69, 70). 
Судом першої інстанції, прийшов до висновку, оцінивши наявні докази у справі, що позивач ОСОБА_1 приєднався до вказаного договору шляхом фактичного споживання природного газу, що підтверджується наявними матеріалами справи, а саме завданням-звітом контролера по перевірці показань лічильника за серпень 2016 року, де міститься особистий підпис споживача - ОСОБА_1 ( а. с. 35). 
Судом встановлено, що після опублікування Типового договору, позивач ОСОБА_1 здійснював фактичне споживання природного газу та частково здійснював оплату за спожитий газ, що підтверджено випискою по особовому рахунку за № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 ( а. с. 75). 
Внаслідок того, що позивач ОСОБА_1 в порушення вимог Типового договору та Правил здійснював оплату за послуги з постачання природного газу не в повному обсязі, а періодично та частково, то на особовому рахунку ОСОБА_1 , що закріплений за його адресою: АДРЕСА_1 утворилась заборгованість за використання природного газу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що припинення газопостачання відбулось з порушенням законодавства, оскільки позивач не отримував повідомлення про самостійне припинення (обмеження) газопостачання є хибним, оскільки вказані доводи скаржника не підтверджено належними доказами та не спростовано висновків суду, вважає колегія суддів апеляційного суду, виходячи з такого.
         У відповідності до пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ та п. 9.1 Типового договору оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у тому числі у разі подання споживачем або його постачальником (який уклав з оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання.
Так дійсно, судом встановлено, що згідно до положення Правил постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт оператора ГРМ , що вказано у пункт 17 Розділу III Правил.
Відповідно до вказаних вимог Правил постачальник природного газу - ТОВ «Черкасигаз Збут» залучив ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» до виконання робіт з припинення газопостачання, який, як вказує відповідач, направив позивачу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення про самостійне припинення (обмеження) постачання природного газу від імені ТОВ «Черкасигаз Збут» з вимогою оплати заборгованості або самостійно припинити споживання природного газу до 06.02.2017, а також повідомлення про припинення (обмеження) постачання природного газу з 17.02.2017 року ( а. с. 31, 32). 
Відповідачем надано до суду копію рекомендованого повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем 04.02.2017 року із посиланням на те, що дане повідомлення є повідомленням про самостійне припинення (обмеження) постачання природного газу та повідомлення про примусове припинення газопостачання позивача ( а. с. 33). 
Однак, позивач ОСОБА_1 наполягає, що не отримував вказаного повідомлення щодо припинення газопостачання , підпис на рекомендованому повідомленні не його, про існування відправленого повідомлення позивачу не відомо, а підпис на повідомленні в графі отримання відрізняється від його підпису та ним особисто не підписувалось таке повідомлення. Крім того, із рекомендованого повідомлення не вбачається, які саме документи були направлені відповідачем на його адресу, так як докази опису вкладень до листа відсутні.
16.02. 2017 року на виконання повідомлення від 01.01. 2017 року про самостійне припинення ( обмеження ) газопостачання працівниками відповідача було здійснено виїзд
За адресою позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та складено відповідний акт від 16 лютого 2017 року. Із даного акту від 16.02. 2017 року вбачається, що проведена перевірка відключення газоспоживаючого обладнання за участю споживача ОСОБА_1 , та встановлено зі слів представника газоспоживання не припинилось, доступ до обладнання не надано. В акті зазначено, що суб?єкт господарювання від підпису відмовився, що засвідчено лише представниками оператора ГРМ – ПАТ «Черкасигаз» (а. с. 37) 
Позивач ОСОБА_1 вказує у відповіді на відзив відповідача, що не був ознайомлений з даним актом, його підпис відсутній, та акт йому взагалі не надавався, тому у нього виникає сумнів, що працівники відповідача виїжджали за його адресою. 
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 17 лютого 2017 року на виконання доручення постачальника та повідомлення про примусове припинення газопостачання, представники відповідача прибули за адресою позивача для виконання робіт з примусового припинення газопостачання, що підтверджується актом № 1208 від 17.02. 2017 року.
Із даного акту № 1208 від 17 лютого 2017 року вбачається, що комісія у складі працівників відповідача та за участі позивача ОСОБА_1 склали акт, що працівники газового господарства не були допущені до запірного пристрою для проведення робіт по припиненню газопостачання згідно доручення ТОВ «Черкасизбут» у зв`язку із заборгованістю за спожитий газ. В акті зазначено, що абонент від підпису відмовився ( а. с. 36).
Згідно п. 4 глави 7 розділу УІ Кодексу газорозподільних систем при припиненні газопостачання ( розподілу природного газу) складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. 
У разі відмови споживача від підписання акта про припинення газопостачання фіксація припинення ( крім випадків відключень при аварійних ситуаціях ) повинна підтверджуватись відео зйомкою, про що зазначається в акті про припинення газопостачання та /або підписом акта про припинення газопостачання однією незаінтересованою особою за умови посвідчення такої особи. Акт про припинення газопостачання в цьому випадку надсилається споживачу рекомендованим поштовим відправленням. 
Із наявних у справі матеріалів та доказів, наданих сторонами вбачається, що відповідачем вказані вимоги не дотримано, оскільки вказаний акт не відповідає вимогам чинного закону, так як ні відео зйомки представниками відповідача не проводилось, як не була запрошена незаінтересована особа, яка не є працівником відповідача, щодо підтвердження даних обставин, вказаних в акті № 1208 від 17.02. 2017 року.
За таких встановлених судом обставин, суд прийшов до вірного висновку про порушення вимог закону при відключенні будинку позивача від газопостачання, з чим повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду. Тому доводи скаржника щодо помилковості висновків суду не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, спростовуються викладеними вище доводами та вимогами закону, що відповідачем не дотримано процедури щодо припинення газопостачання. Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються до уваги та не підлягають задоволенню апеляційним судом. 
Колегія суддів вважає, що слід відзначити, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
          Стосовно посилань скаржника про неправильність застосування судом норм матеріального права, недотримання судом вимог закону, не доведення позивачем вимог, що є підставою, як вказує скаржник, для скасування рішення суду, то вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, так як відповідач сам посилається у відзиві, заперечуючи проти позовних вимог позивача, на Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246, ( п.п. 17, 19). Тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення вимог скаржника та скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання поновити газопостачання до будинку, оскільки в іншій частині позовних вимог позивача ОСОБА_1 судом відмовлено, та не оскаржується сторонами у справі відмова у їх задоволенні.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги  не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а посилання скаржника зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, але скаржник має свою суб`єктивну позицію, яка не підтверджена та не доведена належними доказами, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено та перевірено наявні у матеріалах справи докази, відповідно до вимог закону, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду, за наведеними обґрунтуваннями апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу, оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судові витрати не підлягають стягненню. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу голови правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» Черкасигаз» - Буяна С. І. - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасигаз» , Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 08.04. 2021 року. 

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г. 

Єльцов В. О.