ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
 
іменем України

20 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 623/2099/18
провадження № 22-ц/818/546/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач – Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року в складі судді Винниченка П.П.,

у с т а н о в и в:

В липні 2018 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі – Ізюмське КПТМ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення в розмірі 36 702,87 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідачі в період з квітня 2010 року по червень 2018 року включно є споживачами послуги централізованого опалення, яка надавалась за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з несплатою відповідачами послуги утворилась заборгованість, яка становить 36 702,87 грн. Заборгованість за період з лютого 2013 року по квітень 2015 року була предметом судового розгляду в наказному провадженні (справа №623/2438/15-ц), тому вказаний період не включено до позовних вимог.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Ізюмського КПТМ заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2015 року по 30 червня 2018 року в розмірі 31 243,16 грн та судовий збір в розмірі 499,94 грн з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що несвоєчасна оплата централізованого опалення призвела до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку. З урахування строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами, заборгованість підлягає стягненню за період з жовтня 2015 року по червень 2018 року включно в розмірі 31 243,16 грн.

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позов Ізюмського КПТМ є недоведеним, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі протягом 2015 – 2018 років отримували послуги з централізованого опалення від Ізюмського КПТМ та доказів виконання позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення від 19 січня 2016 року. Зазначає, що в позовній заяві та рішенні суду першої інстанції не наведено обґрунтованого розрахунку заборгованості.

02 березня 2021 року Гавриленко Тимофій Сергійович – представник Ізюмського КПТМ подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем та витребуваних судом доказів, яким надана належна оцінка з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників за наявними у ній матеріалами з підстав, передбачених частиною першою статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що Ізюмське КПТМ є виробником комунальної послуги з централізованого опалення, що підтверджується: копіями рішень Ізюмської міської ради «Про визначення виконавців житлово – комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у жиловому фонді територіальної громади м. Ізюм Харківської області» від 27 червня 2003 року № 461, від 31 травня 2013 року № 1864; рішеннями Ізюмської міської ради «Про початок опалювального періоду» з 2010 року по 2018 рік; копіями відповідних ліцензій у сфері комунальних послуг та іншою технічною документацією.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2 – 924/2010 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Ізюмського КПТМ стягнута заборгованість по оплаті за спожиті послуги в розмірі 9 522,86 грн (а. с. 21 т. 1).

З 01 квітня 2016 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Ізюмське КПТМ від 06 липня 2018 року вих. № 820 за адресою: АДРЕСА_1 , на споживача ОСОБА_1 та членів його сім`ї: дружина – ОСОБА_2 , син – ОСОБА_3 , відкрито абонентський рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 14 т. 1).

19 січня 2016 року між Ізюмським КПТМ та  ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 55, 56 т. 1).

Відповідно до копій актів Ізюмського КПТМ житловий будинок АДРЕСА_2 підключено до системи централізованого опалення (а. с. 10 - 13 т. 1).

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинному на момент виникнення спірних правовідносин, житлово - комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Такі послуги надаються споживачу – фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

В статті 1 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 – VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року (далі – Закон № 2189 – VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. 
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону № 2189 – VIII).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії – фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - це фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово - комунальні послуги.

Частиною першою статті 19 Закону № 1875 - IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Вказані вимоги також викладені в Законі № 2189 – VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово - комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 

Зобов`язання також виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статтей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (стаття 64 ЖК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини першої, пунктів 1, 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875 - IV споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктів 1, 3, 6 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні статей 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином.

Так, стаття 18 Закону № 1875 - IV передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту - претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акту-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Вказані вимоги також викладені в Законі № 2189 – VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Також, в статті 28 Законі № 2189 – VIII викладені особливості оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту.

Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пункту 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, який був чинним у період за який просить стягнути заборгованість позивач, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійної діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачів від мереж централізованого теплопостачання та доказів ненадання їм теплової енергії в повному чи частковому обсязі.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Встановивши, що Ізюмське КПТМ надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та проживають відповідачі, які отримують вказані послуги і користуються ними, що в свою чергу відповідачами не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах позовної давності.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачі не є власниками квартири в якій проживають, а тому є неналежними відповідача у даній справі судова колегія зазначає таке.

У статті 68 ЖК України закріплено обов`язок споживача послуги їх оплачувати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з статтями 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Оскільки відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуги з теплопостачання, яку надає позивач, вони повинні оплачувати вказану комунальну послугу.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є неналежними відповідачами у справі є безпідставними.

Розрахунок заборгованості проведений на підставі відомостей в обліковому регістрі – 1С Підприємство 8.2 (8.2.19.130) Конфігурація ІРС «КВАРТАЛ» Абонентський відділ комунального підприємства за Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який відповідачами не спростовано.

Клопотань про проведення судової експертизи для визначення заборгованості відповідачів перед позивачем за поставлену теплову енергію ОСОБА_1 не заявляв, також не спростував розрахунок проведений Ізюмським КПТМ.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова