ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4799/21 Справа № 201/15068/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Універсал Банк”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал”, третя особа – ОСОБА_2 , про захист прав споживача, –

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який змінювався та доповнювався, до Публічного акціонерного товариства “Універсал Банк” (далі – ПАТ “Універсал Банк”), Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” (далі – ТОВ “ФК “Кредит-Капітал”), третя особа – ОСОБА_2 , про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2013 року в приміщенні Дніпропетровського Бізнес-відділення № 5 ПАТ “Універсал Банк” за адресою: 49005, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 13/15, вона уклала кредитний договір № СL141954, цей договір є договором споживчого кредиту, виходячи з предмету договору. За договором споживчого кредиту вона повинна повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами.

Згідно п.4.3 Договору «Позичальник зобов`язується щомісячно ... здійснювати погашення щомісячних платежів шляхом зарахування .... відповідних сум коштів на поточний рахунок позичальника. Позичальник доручає Кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості Позичальника».

Позивачка вважала, що це фактично є контролюванням банком напрямку використання грошових коштів клієнта, на що банк не має права. Поповнення поточного рахунку не є платежем на погашення кредиту та відсотків за користування ним за кредитним договором в силу приписів частини третьої статті 1049 ЦК України. За умовами договору позичальник не в змозі ініціювати платежі на погашення «щомісячних платежів», оскільки такого права за умовами договору в нього не передбачено та відсутні необхідні реквізити кредитора ПАТ “Універсал Банк”.

Таким чином, ініціювання платежу на погашення кредиту та відсотків за користування коштами можливо лише однією стороною договору – ПАТ “Універсал Банк” шляхом договірного списання коштів з поточного рахунку. Проте, відповідно до статті 20 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Позивачка зазначала, що п.4.3 Договору щодо ініціювання переказу порушує принцип рівності сторін, оскільки згідно Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” право ініціювання переказу є і у платника, що є порушенням прав споживачів згідно пункту 4 частини першої статті 21 Закону України “Про захист прав споживачів”. За період з 2014 року по 2017 рік банком не надані документи, які б підтверджували переказ коштів на виконання кредитного договору № СLІ41954. Це також є підставою недійсності кредитного договору, а надані відповідачем меморіальний ордер та виписка з рахунку позивачка вважала фальшивими.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати недійсним кредитний договір № СL141954 від 30 вересня 2013 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та залишити позов без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто неповноважним складом суду.

Крім того, заявниця посилалася на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в порушення вимог частини п`ятої статті 223 ЦПК України, оскільки враховуючи наслідки неявки позивачки в судове засідання суд повинен був залишити позов без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ТОВ “ФК “Кредит-Капітал” просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки – без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції установлено, що 30 вересня 2013 року в приміщенні Дніпропетровського Бізнес-відділення № 5 ПАТ “Універсал Банк” за адресою: 49005, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 13/15, позивачка уклала кредитний договір № СL141954, цей договір є договором споживчого кредиту, виходячи з предмету договору.

30 вересня 2013 року між ПАТ “Універсал Банк” та ОСОБА_1 був укладений договір № 010758363 банківського обслуговування фізичної особи та відкритий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Даний договір був укладений з метою надання ОСОБА_1 кредиту та здійснення операцій щодо повернення отриманого кредиту відповідно до умов кредитного договору № CL141954 від 30 вересня 2013 року.

30 вересня 2013 року між цими ж сторонами був укладений кредитний договір № CL141954, пунктом 4.3 якого передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості шляхом зарахування відповідних сум грошових коштів на свій поточний рахунок, вказаний у додатках до кредитного договору. Для видачі кредиту та погашення заборгованості за ним позичальнику ОСОБА_1 був відкритий рахунок № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в рамках пакета послуг «Еліт», де складовими є: поточний рахунок для погашення кредиту № НОМЕР_3 (13912617001192224) + ощадний рахунок № 13920018001192429 + карта Visa Gold.

За договором споживчого кредиту позивачка повинна повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами. Згідно п.4.3 Договору «Позичальник зобов`язується щомісячно ... здійснювати погашення щомісячних платежів шляхом зарахування .... відповідних сум коштів на поточний рахунок позичальника. Позичальник доручає Кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості Позичальника».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, прийшовши до висновку про те, що при підписанні оспорюваного договору (умов такого) позивачка погодилась на умови надання кредиту як такі, що її влаштували, а сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Сторони, належним чином сповіщені про день та час розгляду справи до суду не з”явились, причини неявки суду не повідомили.
Від представника ТОВ “ФК “Кредит-Капітал” надійшло письмове клопотання від 22.04.2021 року, яке зареєстровано судом - 28.04.2021 року про здійснення розгляду справи за відсутності їх представника. 
У відповідності до вимог ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку, що неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦКП України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що повторний автоматичний розподіл справи 29 лютого 2016 року був проведений з порушенням порядку визначення судді, оскільки суддя Батманова В.В. не була виключена зі списку компетентних суддів всупереч наявної заборони через перебування її у відпустці, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частини третьої статті 11? ЦПК України (у редакції, що діяла станом на 29 лютого 2016 року) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який ураховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішення для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

Суду апеляційної інстанції, у обґрунтування обставин, викладених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не було надано належних доказів на підтвердження порушень під час повторного автоматичного розподілу справи 29 лютого 2016 року чи доказів втручання у автоматичний розподіл справ. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження таких порушень.
 
Як зазначалось вище, у відповідності до п.1.ч. 3 ст. 376 ЦПК України, самостійною та обов”язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, у тому числі, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду. 

Доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів не приймає до уваги, як безпідставні.

Так, в апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що у зв`язку з порушенням порядку визначенні складу суду, судді Антонюку О.А. був заявлений відвід, однак він в порушення норм статті 40 ЦПК України передав справу до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку частини першої статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді, оскільки заява про відвід була подана 23 грудня 2020 року, судове засідання по справі було призначено на 29 грудня 2020 року, 25 грудня 2020 року, 26 грудня 2020 року, 27 грудня 2020 року були вихідними днями, а тому у відповідності до статті 40 ЦПК України питання про відвід повинно було бути вирішено суддею Антонюк О.А.

Відповідно до частин другої і третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 23 грудня 2020 року третьою особою ОСОБА_2 було подано заяву про відвід судді Антонюка О.А., в обґрунтування якого він посилався на те, що суддя не може брати участі в розгляді цієї справи в зв`язку з сумнівами в його об`єктивності та неупередженості (вважав, що цивільна справа надійшла до цього судді через порушення розподілу, що неприпустимо, це впливає на об`єктивність головуючого), що на думку заявника унеможливлює слухання справи цим суддею (а.с.150 т.4).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року заявлений відвід було визнано необґрунтованим та справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку частини першої статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді (а.с.151-152 т.4).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючого по справі судді Антонюка О.А. відмовлено (а.с.158-159 т.4).

Відповідно до протоколу судового засідання від 15 жовтня 2020 року по справі оголошена перерва на 29 грудня 2020 року (а.с.140-141 т.4).

Колегія суддів звертає увагу, з урахуванням того, що 25 грудня 2020 року, 26 грудня 2020 року, 27 грудня 2020 року були вихідними днями, подана 23 грудня 2020 року заява ОСОБА_2 про відвід надійшла до суду за три робочі дні до наступного засідання (29 грудня 2020 року), у зв`язку з чим судом першої інстанції правильно у відповідності норм процесуального права було передано справу до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку частини першої статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді.

Ураховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає з наведених вище підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки повторний автоматичний розподіл справи та визначення складу суду було здійснено у відповідності до норм ЦПК України, у зв`язку з чим рішення ухвалено повноважним складом суду.

Також, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в порушення вимог частини п`ятої статті 223 ЦПК України, оскільки враховуючи наслідки неявки позивачки в судове засідання суд повинен був залишити позов без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка про слухання справи на 19 лютого 2021 року була повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.173 т.4).
Зазначені положення у їх системному взаємозв`язку слід тлумачити таким чином, що у разі, якщо суд визнав явку позивача обов`язковою і на момент проведення судового засідання обставини та вимоги, для повідомлення, уточнення або з`ясування яких викликався позивач, не можуть бути встановлені судом на підставі наявних матеріалів справи, доказів або пояснень інших учасників справи, нез`явлення позивача є таким, що перешкоджає розгляду справи. Відповідно, суд у такому випадку залишає позов без розгляду навіть якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 
Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції явка позивача не визнавалась обов”язковою, позов, який було заявлено позивачем розглянуто на підставі наявних матеріалів справи та поданих доказів та ухвалено судове рішення, яким вирішено позовні вимоги. Справа надійшла до суду 24 листопада 2014 року, провадження було відкрито 08 грудня 2014 року, а оскаржуване рішення ухвалено 19 лютого 2021 року. 

Суд апеляційної інстанції залишити позов без розгляду за заявою позивача на стадії апеляційного розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377 ЦПК такими процесуальними повноваженнями не наділений. Як слідує зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті в суді першої інстанції і така заява позивачем не подавалась.
Також, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо залишення без розгляду позову з підстав п.3.ч.1.ст. 257 ЦПК України.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 374, ч.1 ст. 377 ЦПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Разом з тим, аналіз глави «Апеляційне провадження» в системному взаємозв`язку зі ст. 257 ЦПК дає змогу дійти висновку про те, що реалізувати право залишити позов без розгляду суд апеляційної інстанції може лише за результатами розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції. 

Колегія суддів звертає увагу, що інших доводів в обґрунтування підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, а тому підстави для залишення позову без розгляду на підставі частини першої статті 377 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України відсутні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко