Дата документу 27.04.2021 Справа № 324/112/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №324/112/16        Головуючий у 1 інстанції: Кацаренко І.О.
Провадження № 22-ц/807/1470/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» квітня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Гончар М.С.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Пологівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), боржник ОСОБА_1 , у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання усного договору позики грошових коштів дійсним та стягнення матеріальної шкоди за невиконання умов договору, 
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання усного договору позики грошових коштів дійсним та стягнення матеріальної шкоди за невиконання умов договору задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 861733 грн. 32 коп., проценти за користування позикою в розмірі 244094 грн. 82 коп., суму індексу інфляції за час простроченого платежу в розмірі 385039 грн. 89 коп., суму 3% річних від простроченої суми в розмірі 29850 грн. 44 коп., а всього 1520718 грн. 47 коп., а також судові витрати у розмірі 6890 грн.
В січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документ до виконання. 
В обґрунтування вимог зазначив, що на підставі вказаного рішення Пологівського районного суду Запорізької області йому було видано виконавчий лист від 12 березня 2016 року. 
У встановлений законом строк він звернувся із відповідною заявою до виконавчої служби. Пологівським районним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження №50819695. 
Після відкриття провадження ОСОБА_1 передав йому 30 000,00 грн. та звернувся до нього з проханням забрати виконавчий лист через наявність інших боргів та накладені арешти, зобов`язавшись сплатити залишок боргу в добровільному порядку
Постановою Пологівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 01 липня 2016 року виконавче провадження №50819695 було закінчено на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України №606-ХIV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року на підставі його заяви про повернення виконавчого листа . 
Оскільки після закінчення виконавчого провадження №50819695 боржник сплатив лише 20 000,00 грн., він повторно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Пологівського районного ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області. 
Через скрутне на той час матеріальне становище він не зміг надати документ сплати авансового внеску в розмірі 30414 грн. і повідомленням Пологівського районного ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області від 30 червня 2017 року виконавчий документ йому був повернутий без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України № «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року. 
Вважав, що фактично з 30 червня 2017 року почався перебіг строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який закінчився 30 червня 2020 року.
Він тривалий час тяжко хворів на COVID-19. Після одужання 07 грудня 2020 року ним на адресу Пологівського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження, але 16 грудня 2020 року йому надійшло повідомлення від 09 грудня 2020 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року через пропущення встановленого строку пред`явлення документа для виконання. 
Вважав, що запроваджений на території України карантин через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, може бути визнаний поважною причиною пропуску строку для подання на виконання виконавчого листа.
На підставі зазначеного просив поновити йому строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа Пологівського районного суду Запорізької області у справі №324/112/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 861733,32 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 244094,82 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 29850,44 грн., а всього 1520718,47 грн., а також судові витрати у розмірі 6890,00 грн., а всього 1527608,47 грн. 

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року заяву задоволено.
Поновлено ОСОБА_3 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року по цивільній справі №324/112/16-ц, яким стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 861733,32 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 244094,82 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 29850,44 грн., а всього 1520718,47 грн., а також судові витрати у розмірі 6890,00 грн., а всього 1527608,47 грн. 

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на добровільність дій стягувача щодо повернення виконавчого листа в 2016 році, відсутність доказів хвороби заявника, необґрунтованість щодо наявності обставин, які перешкоджали стягувачу протягом трьох років звернутись до виконавчої служби, помилковість доводів заявника щодо закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, вказував про відсутність підстав вважати, що стягувачем пред`являвся виконавчий лист до виконання в період з 01 липня 2016 року по 30 червня 2017 року, просив скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності та поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. 

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики був задоволений. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 861733,32 грн. та відсотки за користування позикою в розмірі 244094,82 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 29850,44 грн., а також судові витрати у розмірі 6890,00 грн., а всього стягнуто 1527608,47 грн. (а.с.31).

На підставі рішення Пологівського районного суду Запорізької області у справі №324/112/16-ц ОСОБА_3 було видано виконавчий лист від 12 березня 2016 року (а.с.50). 

ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернувся із відповідною заявою, Пологівським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження №50819695.

01 липня 2016 року постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві головного державного виконавця Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Янько І.М. виконавче провадження №50819695 було закінчено на підставі п.1 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.45). 

Згідно з повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання старшого державного виконавця Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Колесник О.П. від 30 червня 2017 року у зв`язку з ненаданням стягувачем підтвердження сплати авансового внеску на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ був повернутий без прийняття до виконання (а.с.46).

07 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.47). 

Відповідно до повідомлення державного виконавця Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Киви С.О. від 09 грудня 2020 року повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» через пропущення встановленого строку пред`явлення документа для виконання (а.с.48, 49).

Статтею 368 ЦПК України (в редакції чинній на час набрання рішенням суду першої інстанції законної сили), яка регламентувала звернення судових рішень до виконання, було визначено, що питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

За приписами статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, в редакції, яка діяла на час видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. 

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року втратив чинність.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02червня 2016 року встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років,крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частинами 4 і 5 зазначеної статті передбачено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, при цьому у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. 

Згідно з п.п.5, 7 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виходячи з системного аналізу вимог Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року та п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), тобто має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року. 

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі №910/7155/14, від 28 грудня 2018 року у справі №910/11424/15, від 20 травня 2019 року у справі №904/10285/15.

Встановивши строк пред`явлення виконавчого документу до виконання законодавець визначив розумний строк, достатній для звернення до органів, що здійснюють примусове виконання судових рішень, тобто строк, в межах якого може бути розпочато застосування державного примусу до особи боржника.

Як передбачено ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції чинній на час подання заяви, стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Отже, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Таким чином, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти чи є обставини, на які посилається заявник такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 759/308/13-ц.

За змістом положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, ОСОБА_3 , як на підставу пропуску строку посилався на те, що боржником було частково відшкодовано суму, визначену судом у судовому рішенні, боржник зобов`язався відшкодувати решту боргу добровільно, а також на його хворобу на COVID-19.

В той же час, суд першої інстанції, поновлюючи строк заявнику для пред`явлення виконавчого документу до виконання, всупереч ст. 263, 264 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі не зазначив правового обґрунтування поважності пропуску строку, свої висновки відповідними доказами не обґрунтував, не зазначив, які докази було досліджено та прийнято на підтвердження доводів заявника,

Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження хвороби ОСОБА_3 , що унеможливило своєчасне звернення до органу виконавчої служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До відзиву на апеляційну скаргу представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 було долучено довідки лікаря від 15 липня 2020 року та від 09 квітня 2021 року по перебування на амбулаторному лікуванні в період з 15 червня 2020 року по 15 липня 2020 року та з 03 листопада 2020 року по 27 листопада 2020 року відповідно (а.с.132, 133).

Вказані довідки до суду першої інстанції не надавались.

Окрім того, листом начальника Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Малачинської С. від 09 квітня 2021 року №9132 повідомлено, що на виконанні у Пологівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебувають виконавчі документи, за якими боржником виступає  ОСОБА_1  та взагалі за виконавчими документами, які перебували на виконанні у попередніх періодах, заборгованість боржником сплачена в повному обсязі. Будь-які претензії до боржника ОСОБА_1  відсутні (а.с.139).

Вказані обставини судом першої інстанції не досліджувались.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової (передчасної) ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення питання) до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 07 травня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       М.С. Гончар