КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                         
єдиний унікальний номер справи №755/20438/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/311/2021

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
            16 лютого 2021 року                                                                                     м. Київ
 
            Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                             судді- доповідача                                 Білич І.М.
                            суддів                                                     Коцюрби О.П., Нежури В.А.
                             при секретарі                                        Кемському В.В.
                            за участі:представника відповідача    адвоката Татунець В.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Татунця Владислава Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді  Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н.О.,
у цивільній справі № 755/20438/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», про стягнення суми страхового відшкодування.
в с т а н о в и л а:
 
У грудні 2019 року  ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «СК «Юнівес», про стягнення суми страхового відшкодування в сумі 7253,46 гривень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Альянс-Європа» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Volkswagen Crafter, д.н.з. НОМЕР_2 . 13 липня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Кіа Rio, д.н.з. НОМЕР_3 , під кервуванням водія ОСОБА_1 , який в подальшому у відповідності до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2017 року був визнаний винним в настанні ДТП та притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП. 
Позивачем на користь страхувальника була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 7 253,46 грн.
Рішенням Господарського суду м. Києва позов ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до ПАТ «СК «Юнівес» про стягнення суми страхового відшкодування залишено без задоволення. 
07 серпня 2019 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку, однак, відповіді щодо результату розгляду вимоги ПАТ СК «ПЗУ Україна» отримано не було, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із  даним позовом.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року позовні вимоги ПАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 7253,46 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00грн.
 
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Татунець В.В. подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просивсуд рішення скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.Посилаючись на порушеннясудом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
На обґрунтування апеляційної скарги вказуючи також на те, що судом не взято до уваги доводи та заперечення відповідача, які належно обґрунтовують відсутність підстав для задоволення позову. 
При цьому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. 
Зазначаючи, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а також висновки Верховного Суду України, які станом на день  розгляду справи вже не є діючими та не мають застосовуватися судами. 
 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Татунець В.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися, у силу вимог ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційнаскаргапідлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив із положень ст. 993 ЦК України та  правової позиції наведеної Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року справа № 2808 цс 15, зазначаючи, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіював  шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено  договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відтак, вважав правомірною вимогу до відповідача з приводу відшкодування майнової шкоди, що є сумою страхового відшкодування, сплаченої позивачем за наслідками ДТП, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи винної в ДТП, право вимоги до якої є  абсолютним.
Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не надано, тому ПАТ «СК «ПЗУ Україна» має право регресної вимоги до ОСОБА_1 .
 
Проте погодитися з такими висновками  суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Так, судом при розгляді справи встановлено, що 25 жовтня 2016 року між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Альянс Європа» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів Серії АМ № 111982, згідно якого ПАТ «СК «ПЗУ Україна» застрахував майнові інтереси страхувальника відносно застрахованого транспортного засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. НОМЕР_2 .
13 липня 2017 року на автодорозі Київ-Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Кіа Rio, д.н.з. НОМЕР_3 , під кервуванням водія ОСОБА_1 .
У результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль. 
Внаслідок вказаної ДТП застрахований у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» транспортному засобу ТОВ «Альянс - Європа» марки «Volkswagen» днз НОМЕР_2 спричинені механічні пошкодження.
Відповідно до рахунку № С4313863-1 від 19 липня 2017 рокувартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 7 253 грн. 46 коп.
Згідно страхового акту № UA2017071300026/L01/01 від 31 липня 2017 року ПАТ «СК «ПЗУ Україна» визнало ДТП страховим випадком та виплатило ТОВ «Альянс-Європа» страхове відшкодування в розмірі 7 253 грн. 46 коп.
01 серпня 2017 року на виконання умов договору страхування ПАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату ТОВ «Автодім Атлант М» страхового відшкодування у розмірі 7 253 грн 46 коп. (платіжне доручення № 24172, призначення платежу «страх.відш. (ТОВ «АльянсЄвропа» АА8004ВМ) за авторем.роб.зг.рах.№С4313863-1 від 19 липня 2017 року, в т.ч. ПДВ., дог. АМ.111982»).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «СК «Юнівес».
Рішенням Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі №910/16333/18, відмовлено у стягненні з ПАТ «СК «Юнівес» на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в сумі 7 253,46 грн, у зв`язку з тим, що позивачем не було надано договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, а також зважаючи на відсутність доказів звернення до ПАТ «СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування.
07 серпня 2019 року представником позивача було направлено на адресу відповідача регресну вимогу про сплату страхового відшкодування в сумі 7 253,46 грн.
 
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначалося, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «СК «Юнівес» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/0048365 від 24 травня 2017 року, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПАТ «СК «Юнівес» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПАТ «СК «Юнівес» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Пунктом 60 вказаної постанови Верховний Суд визначив, що обґрунтованим є відмова у задоволенні позову, у разі якщо позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а одразу пред`явив вимогу до відповідача.
Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі №910/16333/18, яким було відмовлено у стягненні з ПАТ «СК «Юнівес» на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна»страхового відшкодування в сумі 7 253,46 грн, не може бути підставою для задоволення вимог позивача з урахуванням того, що підставою для відмови саме були  обставини, визначені п. 60 постанови Верховного Суду,  а  саме: позивачем не було надано договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, а також  відсутність доказів звернення до ПАТ «СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та стягнення з винної у ДТП особи розміру сплаченого позивачем страхового відшкодування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нової постанови  у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України про відмову позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог  з зазначених вище підстав.
 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.  
Враховуючи встановлені обставини, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог та положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» належить стягнути на користь ОСОБА_1   судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881 грн. 50 коп.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
            Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
постановила:
 
Апеляційну скаргу адвоката Татунця Владислава Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;
Приватному акціонерному товариству  «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовити у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», про стягнення суми страхового відшкодування.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ЄДРПОУ 20782312, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2881 грн 50 коп.( дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривну п`ятдесят  копійок).
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в ст. 389 ЦПК України. 
  Повний текст постанови  складено 30 березня 2021 року.
 
             Суддя - доповідач:
 
 Судді: