ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 квітня 2021 року           справа №200/11652/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача Пономарьова А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року (повний текст складено 16 січня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/11652/20-а (суддя І інстанції – Куденков К.О.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -                    

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС, відповідач), в якому просить: - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2020 № 0069961-0431-0522   про сплату податку не нерухоме майно,   відмінне від земельної ділянки, 18010300 за 2019 рік на суму 553,34 грн; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2020 № 0069962-0431-0522   про сплату податку не нерухоме майно,   відмінне від земельної ділянки, 18010300 за 2019 рік на суму 247,46 грн; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2020 № 0069964-0431-0522   про сплату податку не нерухоме майно,   відмінне від земельної ділянки, 18010300 за 2019 рік на суму 5085,22 грн; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2020 № 0069965-0431-0522   про сплату податку не нерухоме майно,   відмінне від земельної ділянки, 18010300 за 2019 рік на суму 373,07 грн.
Обґрунтовуючи позов фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на те, що об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктами оподаткування податком на нерухому майно, відмінного від земельної ділянки на підставі пп. “є” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Зазначає, що ця нерухомість є промисловими будівлями відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК   018-2000, оскільки належить до групи “Будівель промисловості та склади”, а саме “ Будівлі підприємств харчової промисловості” - код 1251.5, та використовуються нею в її промисловій діяльності (код КВЕД 10.13 – виробництво м`ясної продукції).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року у справі № 200/11652/20-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 30.11.2020 № 0069961-0431-0522. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 30.11.2020 № 0069962-0431-0522. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 30.11.2020 № 0069964-0431-0522. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 30.11.2020 № 0069965-0431-0522.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на позивача не розповсюджується пільги встановлені пунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як “будівлі промисловості промислових підприємств”. При цьому законодавець використав прислівник “зокрема”, який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.12.2016   і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 26297930 від 15.01.2020. При цьому, згідно вказаного витягу позивач здійснює наступні види діяльності: 10.13 Виробництво м`ясних продуктів (основний); 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Відповідно до копії витягу з реєстру платників єдиного податку від 26.12.2016 установлено, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку, за наступними видами господарської діяльності: виробництво м`ясних продуктів; виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Позивачем отриманий експлуатаційний дозвіл Слов`янської міської санітарно-епідеміологічної станції № 84115/02/9 від 06.08.2008 для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів, а саме щодо ковбасного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вид господарської діяльності – м`ясопереробна промисловість і асортиментом продукції: ковбасні вироби (варені, копчені, сиров`ялені), м`ясні копченості, заморожені напівфабрикати (вареники, пельмені, котлети).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності  на нерухоме майно від 28.11.2007 серія САВ № 997749 позивачу належить нерухоме майно – нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - основний цех, А-1, 835,8 кв.м.; - офіс, Б-1, 24,3 кв.м.; - прохідна, В-1, 6,1 кв.м.; - сарай, Г; - їдальня, Д-1, 117,0 кв.м; - склад, Е-1, 89,3 кв.м.; - гараж, Ж-1, 41,2 кв.м.; - цех по переробці м`яса, И-2, 2298,6 кв.м.; - склад К-1, 132,9 кв.м.; - насосна, Л-1, 22,9 кв.м.; - сторожка, М-1, 21,3 кв.м.; - вбиральня, Н; - вбиральня, О; - склад, П; - паркан, 1; - ворота, 2; - замощення 3. 
Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 155120578 від 05.02.2019 щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 10.11.2020 № 231774596, за яким об`єкт нерухомого майна – нежитлові будівлі.
15 січня 2016 року між позивачем (як роботодавець) і ОСОБА_2 (як працівник) укладено трудовий договір № 2 щодо виконанням працівником обов`язків фаршомісильника за адресою: АДРЕСА_1 .
15 січня 2016 року між позивачем (як роботодавець) і ОСОБА_3 (як працівник) укладено трудовий договір № 4 щодо виконанням працівником обов`язків формувальника ковбасних виробів за адресою: АДРЕСА_1 .
15 січня 2016 року між позивачем (як роботодавець) і ОСОБА_4 (як працівник) укладено цей трудовий договір № 6 виконанням працівником обов`язків обвалюваника м`яса за адресою: АДРЕСА_1 .
1 листопада 2018 року між позивачем (як роботодавець) і ОСОБА_5 (як працівник) укладено трудовий договір № 14 щодо виконанням працівником обов`язків сортувальника у виробництві харчової продукції (м`ясні та рибні продукти) за адресою: АДРЕСА_1 .
2 січня 2019 року між позивачем (як роботодавець) і ОСОБА_6 (як працівник) укладено трудовий договір № 19 щодо виконанням працівником обов`язків майстра виробничої дільниці за адресою: АДРЕСА_1 .
Також позивачем до суду надані відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошове забезпечення) застрахованим особам за серпень 2019 року, з якої випливає, що позивачем нарахований єдиний внесок щодо 24 застрахованих осіб.
2 січня 2019 року між ТОВ “Профдезинфекція” як (виконавець) і позивачем  (як замовник) укладений договір № 5 щодо проведення виконавцем щомісячно комплексу протиепідеміологічних заходів на території та в будівлях замовника (дератизація, дезінфекція, дезінсекція) своїми силами та засобами в залежності від санітарно-епідемічного стану згідно зі встановленими цінами, об`ємами та видами послуг: дератизація і дезінсекція ковбасного цеху за адресою: АДРЕСА_1 .
30 листопада 2020 року ГУ ДПС прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0069961-0431-0522, яким згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України позивачу визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 553,34 грн за 2019 рік (будівлі промисловості та склади згідно х розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, по об`єктах оподаткування, як належать позивачу).
30 листопада 2020 року ГУ ДПС прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0069962-0431-0522, яким згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України позивачу визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 247,46 грн за 2019 рік (будівлі промисловості та склади згідно х розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, по об`єктах оподаткування, як належать позивачу).
30 листопада 2020 року ГУ ДПС прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення №  0069964-0431-0522, яким згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України позивачу визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 5085,22 грн за 2019 рік (будівлі промисловості та склади згідно х розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, по об`єктах оподаткування, як належать позивачу).
Також 30 листопада 2020 року ГУ ДПС прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0069965-0431-0522, яким згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України позивачу визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 373,07 грн за 2019 рік (будівлі промисловості та склади згідно х розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, по об`єктах оподаткування, як належать позивачу).
Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2019 рік обсяг доходу позивача за звітний період становить 3970596,20 грн. У цій декларації позивачем наведені види діяльності у звітному періоді: 10.13 Виробництво м`ясних продуктів (основний); 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. г.
Також до суду надана звітність позивача з єдиного внеску з відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим осам та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2019 року – липень 2019 року і за вересень 2019 року,   яких випливає, що; у січні 2019 року у позивача працювало 23 особи, у лютому 2019 року у позивача працювала 21 особа, у березні 2019 у позивача працювало 25 осіб, у квітні 2019 року у позивача працювало 20 осіб, у травні 2019 року у позивача працювало 25 осіб, у червні 2019 року у позивача працювало 27 осіб, у липні 2019 року у позивача працювало 23 особи, а у вересні 2019 року у позивача працювало 30 осіб.
Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, про що зазначено в ч. 1 ст. 67 Конституції України.
Згідно з п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до пп. 266.1.1 і пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
При цьому, пп. “є” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, у редакції, чинній у 2019 році, було встановлено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Підпунктом 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
У постанові від 16.04.2020 у справі № 810/1011/18 Верховний Суд зазначив, що “Суд вважає необґрунтованими доводи суду апеляційної інстанції, що норма підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України розповсюджується лише на підприємства та не поширюється на фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, враховуючи таке.
Норма підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).”.
Отже, застосування підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 23 квітня 2020 року у справі №240/6132/18.
Частинами 1 і 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наведеними матеріалами справи підтверджується використання позивачем будівель промисловості та складів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції). Відповідачем не надано доказів які б спростовували відомості щодо використання позивачем будівель промисловості та складів за функціональним призначенням.
Судом встановлено, що на спірні правовідносини розповсюджуються приписи підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому наведені об`єкти нерухомості позивача не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасування, а позов задоволенню повністю.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року у справі № 200/11652/20-а - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року у справі № 200/11652/20-а - залишити без змін.           
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко