Ухвала
Іменем України 
 
23 червня 2021 року
м. Київ
 
Справа № 311/3988/20
Провадження № 51-3017ск21
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
 
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному прокурор у своїй касаційній скарзі, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та   особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного ОСОБА_4  покарання через м`якість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Разом з тим, як вбачається зі змісту скарги, прокурор вказує на неправильне застосування судом положень  ст. 75 КК України, що позбавляє можливості встановити дійсну позицію прокурора з чим саме він не погоджується - з розміром призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років чи з порядком його відбування відповідно до положень ст. 75 КК України, на підставі яких засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Крім того, у касаційній скарзі прокурор вказує на оскарження ним, як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду, тоді як у прохальній частині просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду, чим допустив суперечності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в  суді першої інстанції, на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                                ОСОБА_3