П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2511/20	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
Місце та час укладення судового рішення « 15:21», м.Херсон
                                                                                                           Повний текст судового рішення складений 15.12.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника Херсонської обласної прокуратури, Херсонської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 
ВСТАНОВИВ:

04.09.2020р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до керівника Херсонської обласної прокуратури, Херсонської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу від 04.08.2020р. №394-к про звільнення її з посади головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури та з органів прокуратури Херсонської області внаслідок скорочення штату у зв`язку з реорганізацією (п.1. ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу»), з 05.08.2020р.; зобов`язання поновити її на посаді головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць в органах прокуратури Херсонської області з 06.08.2020р.; стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.08.2020р. по день фактичного поновлення на відповідній посаді.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачами в період вивільнення позивача з 23.07.2015р. по 23.09.2015р. не були запропоновані вакантні посади та протиправно не виконано обов`язок, передбачений ч.ч.2,3 ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України по переведенню її за згодою на іншу роботу.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.12.2020р. відмовлено у задоволенні позову з підстав того, що позивача звільнено правомірно, оскільки вона була попереджена про наступне звільнення завчасно, займана нею посада дійсно була скорочена. На момент видання наказу про звільнення на позивача вже не поширювались установлені ст.184 КЗпП України гарантії на працю для жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років), а у відповідачів не було обов`язку пропонувати їй будь-які посади.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області №25 від 09.11.2012р. призначено ОСОБА_2 (нині – ОСОБА_1 ) на посаду головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури як таку, що пройшла конкурсний відбір, з 12.11.2012р. /т.1 а.с.212/
Наказом Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області №17 від 19.05.2014р. надано головному спеціалісту з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1  допологову та післяпологову відпустку з 19.05.2014р. по 21.09.2014р. /т.1 а.с.252/
Наказом Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області №4 від 22.09.2014р. надано головному спеціалісту з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.09.2014р. по 04.08.2017р. /т.1 а.с.254/
Наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015р. №57ш у структурі та штатному розписі прокуратури Херсонської області було скорочено  низку посад, у тому числі посаду головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області, яку обіймала ОСОБА_1 /т.1 а.с.43-44/
Наказом Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області №12 від 23.07.2015р., у зв`язку з прийняттям Генеральним прокурором України 15.07.2015р. наказу №57ш про зміни у структурі та штатному розписі прокуратури Херсонської області, керуючись вимогами ст.49-2 КЗпП України, попереджено головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 про заплановане вивільнення із займаної посади з 23.09.2015р. З вищезазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлено 23.07.2015р. /т.1 а.с.240/
Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №93ш, у зв`язку з утворенням з 15.12.2015р. місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, у структурі та штатному розписі прокуратури Херсонської області виключено штатні розписи прокуратур, які припиняються, у тому числі і Великоолександрівської міжрайонної прокуратури. Також наказом включено штатні розписи новоутворених місцевих прокуратур: Бериславської, Генічеської, Каховської, Новокаховської та Херсонської. /т.1 а.с.22, 23/
          З 15.12.2015р. набув чинності у повному обсязі Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, статтею 12 якого визначено, що у системі органів прокуратури діють місцеві прокуратури, перелік яких міститься у Додатку до цього Закону. Згідно з вказаним Додатком, в Херсонській області діяло 5 місцевих прокуратур, у тому числі Бериславська місцева прокуратура, територіальна юрисдикція якої розповсюджується на Бериславський, Білозерський, Великоолександрівський, Високопільський, Нововоронцовський райони.
          Наказами прокуратури Херсонської області №317к від 07.08.2017р., №303к від 06.08.2018р., №380к від 05.08.2019р. головному спеціалісту з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 надавались відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шести років - з 07.08.2017р. по 04.08.2018р., з 06.08.2018р. по 04.08.2019р. та з 05.08.2019р. по 04.08.2020р. /т.1 а.с.47-52/
          Наказом прокуратури Херсонської області №394к від 04.08.2020р., керуючись ст.17 Закону України «Про державну службу», ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про прокуратуру», р.3 р.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», на підставі наказу Генерального прокурора України №57ш від 15.07.2015р., звільнено головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 з займаної посади та з органів прокуратури Херсонської області внаслідок скорочення штату Великоолександрівської міжрайонної прокуратури у зв`язку з реорганізацією (п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу») з 05.08.2020р. /т.1 а.с.53/
Не погоджуючись з наказом про звільнення позивач звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог виходячи з наступного.
Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України (надалі – КЗпП України), Законами України  «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII та від 10.12.2015р. №889-VIII.
Згідно ч.1 ст.30 Законом України  «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (ст.4 цього Закону); 2) недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених ст.ст.16 і 16 1 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (ст.23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (ст.31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (ст.12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої ст.17 цього Закону.
Отже, Законом України  «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) було передбачено розповсюдження дії КЗпП України на правовідносини щодо припинення державної служби.
Частиною 1 ст.40 КЗпП України (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ст.49-2 КЗпП України (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч.1). При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч.2). Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст.48 Закону України «Про зайнятість населення» власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Отже, колегія суддів доходить до висновку про те, що ст.49-2 КЗпП України (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) пов`язувала настання у роботодавця права на звільнення державного службовця з такими умовами: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання державного органу, скорочення чисельності або штату працівників державного органу;  відсутність роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також відмова державного службовця від переведення на іншу роботу.
Так, наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015р. №57ш у структурі та штатному розписі прокуратури Херсонської області було скорочено  низку посад, у тому числі посаду головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області, яку обіймала ОСОБА_1 /т.1 а.с.43-44/
Наказом Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області №12 від 23.07.2015р., у зв`язку з прийняттям Генеральним прокурором України 15.07.2015р. наказу №57ш про зміни у структурі та штатному розписі прокуратури Херсонської області, керуючись вимогами ст.49-2 КЗпП України, попереджено головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Шарлай Л.О. про заплановане вивільнення із займаної посади з 23.09.2015р. З вищезазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлено 23.07.2015р. /т.1 а.с.240/
Таким чином, 23.07.2015р. ОСОБА_1 , відповідно до ст.49-2 КЗпП України (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) попереджено про заплановане звільнення з займаної посади з 23.09.2015р. 
Як зазначає відповідач, станом на 23.07.2015р. у Великоолександрівській міжрайонній прокуратурі Херсонської області вакантні посади були відсутні, а в органах прокуратури Херсонської області були наявні наступні вакансії: 
прес-секретар прокуратури Херсонської області (5 категорія посад) - вакансія з 03.03.2015р. Конкурс на заміщення вакантної посади оголошувався 16.04.2015р. і 01.07.2015р. Вакантну посаду заміщено 25.08.2015р. за результатами конкурсного добору;
головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць прокуратури Комсомольського району міста Херсон Херсонської області (7 категорія посад) - вакансія з 2014р. Конкурс на заміщення вакантної посади оголошено 25.12.2014, переможця визначено 26.01.2015р. Вакантну посаду заміщено 26.08.2015р.          за результатами конкурсного добору після погодження кандидатури з органом охорони державної таємниці;
дві посади головних спеціалістів відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи, створені наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 №57ш, які були заміщено шляхом переведення на них двох головних спеціалістів відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, посади яких було ліквідовано цим же наказом.
Таким чином, наявні в органах прокуратури Херсонської області посади одночасно з попередженням ОСОБА_1 про заплановане звільнення не могли бути їй запропоновані, оскільки вони вже перебували в процесі заміщення і вже було визначено переможців конкурсів, або вони могли бути заміщенні лише на конкурсній основі, так як були посадами вищого рівня відносно посади, яку обіймала позивач.
Разом з тим, частиною 3 ст.40 КЗпП України (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Згідно ч.3 ст.184 КЗпП України (в редакції, чинній на 23.07.2015р.) звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років – ч.6 ст.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 19.05.2014р. по 21.09.2014р. перебувала у допологовій та післяпологовій відпустках, з 22.09.2014р. по 04.08.2017р. – у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а також з 07.08.2017р. по 04.08.2018р., з 06.08.2018р. по 04.08.2019р. та з 05.08.2019р. по 04.08.2020р. – у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років.
Отже, трудовим законодавством було встановлено заборону звільнення ОСОБА_1 під час перебування її у вищезазначених відпустках, що і дотримано відповідачем.

01.05.2016р. набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.), який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Приписами ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII(в редакції, чинній на 04.08.2020р.) передбачено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.), цей закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Дія цього закону поширюється на державних службовців: 1) Секретаріату Кабінету Міністрів України; 2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; 3) місцевих державних адміністрацій; 4) органів прокуратури; 5) органів військового управління; 6) закордонних дипломатичних установ України; 7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені ст.91 цього Закону; 8) інших державних органів.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим законом.
Так, підстави для припинення державної служби визначено ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.), згідно якої державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (ст.84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (ст.85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (ст.86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (ст.87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (ст.88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (ст.43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».
Відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Частиною 3 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.) передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п.п.1 та 1-1 ч.1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Державний службовець, якого звільнено на підставі п.1 ч.1 цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Відповідно до ч.5 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.) наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених ч.1 цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019р. № 378-IX, що набрав чинність 02.02.2020р. внесено зміни до ст.49-2 КЗпП України, а саме доповнено новою ч.6 такого змісту: «Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 цього Кодексу не застосовуються положення ч.2 ст.40 цього Кодексу та положення ч.2 цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень».
Із системного аналізу ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на 04.08.2020р.) та ст.49-2 КЗпП України вбачається суттєва зміна порядку звільнення особи за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема з підстав реорганізації державного органу, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби, зміни структури або штатного розпису державного органу - в сторону звуження гарантій державного службовця на продовження служби.
Зокрема, скасований обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби у цьому державному органі, який гарантувався вимогами КЗпП України.
Таким чином, станом на 04.08.2020р. наявність чи відсутність вакантних посад, або зміни штатної чисельності в державному органі вже не мають правового значення для звільнення державного службовця на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», оскільки з 13.02.2020р. відсутній обов`язок керівника державного органу, суб`єкта призначення пропонувати такі посади державному службовцю, як відсутній і обов`язок щодо його працевлаштування.
Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, у рішенні від 12.07.2019р. № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України вказав, зокрема, що за змістом ч.1 ст.58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.
У рішенні від 03.10.1997р.  № 4-зп/1997 Конституційний Суд України також зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Оскаржуваним наказом прокуратури Херсонської області №394к від 04.08.2020р., звільнено головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Великоолександрівської міжрайонної прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 з займаної посади та з органів прокуратури Херсонської області внаслідок скорочення штату Великоолександрівської міжрайонної прокуратури у зв`язку з реорганізацією (п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу») з 05.08.2020р. /т.1 а.с.53/
Таким чином, до спірних правовідносини підлягає застосуванню законодавство чинне на момент звільнення (04.08.2020р.), а саме Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, яким врегульовано відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, в тому числі поряд звільнення державного службовця за п.1 ч.1 ст.87 цього закону.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивача звільнено правомірно, оскільки вона була попереджена про наступне звільнення завчасно, займана нею посада дійсно була скорочена,  на момент видання наказу про звільнення на позивача вже не поширювались встановлені ст.184 КЗпП України гарантії на працю для жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років), а у відповідачів не було обов`язку пропонувати їй будь-які посади у державному органі.
Той факт, що при попередженні ОСОБА_1 про наступне звільнення у липні 2015р. їй не пропонувались жодні вакантні посади державної служби, як і не вчинялось дій з її працевлаштування, хоча і свідчить про порушення вимог чинного на той час законодавства (КЗпП України), однак не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки ОСОБА_1 звільнено у відповідності до вимог чинного Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, який з 02.02.2020р. не передбачає поширення норм КЗпП України на спірні правовідносини.
Отже, наказ прокуратури Херсонської області №394к від 04.08.2020р. прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому є правомірним.
На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.