ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року               м. Дніпро                                   Справа №  904/3646/20
       Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Кузнецової І.Л., Чус О.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Приватного  акціонерного   товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний  комбінат" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області  від 20.01.2021р. 
(суддя Ніколенко М.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 01.02.2021р.) у справі 
за позовом Акціонерного   товариства "Українська залізниця", м. Київ   в особі  Регіональної  філії  "Придніпровська залізниця"  Акціонерного  товариства "Українська залізниця", м. Дніпро 
до Приватного  акціонерного   товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний  комбінат",
    м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення плати  за  користування  вагонами  119 276,52 грн.  та збору за зберігання вантажів у розмірі 4 708, 56 грн.   
                                                     ВСТАНОВИВ: 
1.      Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 119 276,52 грн. та збору за зберігання вантажів у розмірі 4708,56 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № ПР/М-14-2/12-14757/НЮдч від 02.06.2014р., внаслідок чого позивачем нараховано плату за користування вагонами у розмірі  199 276,00 грн. та збір за зберігання вантажу у розмірі 4    708,56 грн., з причин несвоєчасного забирання відповідачем на свою під`їзну колію вагонів, які надійшли на його адресу. 
Відповідач у відзиві на позов стверджував, що у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Інгулець (розпочата 05.02.2020р., закінчена 08.02.2020р.), що була долучена позивачем до позову на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття на його адресу спірних вагонів та часу їх затримки з вини відповідача, підписи працівників відповідача проставлені не ними. При цьому відповідач посилається на долучені до відзиву відповідні письмові пояснення працівника ОСОБА_1 . За таких обставин, відповідач вважав за доцільне призначити у справі почеркознавчу експертизу та просив суд витребувати від позивача Книгу повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Інгулець Придніпровської залізниці (розпочата 05.02.2020, закінчена 08.02.2020р.).
   
2.     Короткий  зміст  оскаржуваного  судового рішення у      справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021р. позов задоволено повністю - стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"  на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 119 276,52 грн., збір за зберігання вантажів у розмірі 4 708,56 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що прийняті до перевезення Позивачем спірні вагони були затримані на шляху прямування через скупчення на станції призначення вагонів вантажовласником і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, тобто з вини Відповідача.

3.      Короткий зміст вимог апеляційної скарги
    Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне  акціонерне  товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний  комбінат" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду  та прийняти нове рішення,  яким в задоволенні позовних вимог відмовити.  Одночасно, в апеляційній скарзі Апелянт просив суд про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021 р. у справі № 904/3646/20. 

4.       Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що Господарський суд Дніпропетровської області при прийнятті оскаржуваного рішення не взяв до уваги, що деякі підписи в Книзі повідомлень, що стоять поряд з прізвищем працівника ПрАТ “Інгулецький ГЗК” Пономарьової С.І. зроблені не нею, у зв`язку з цим Відповідач вважає, що Позивачем не надано належних доказів для покладання відповідальності за затримку спірних вагонів на станції Інгулець на Відповідача.
       Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано цим обставинам належної оцінки та безпідставно стягнуто з відповідача плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу.     
5.       Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційнку скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною, посилаючись при цьому на доведення ним належними та допустимими доказами затримки, з вини відповідача.  
Позивач зазначає, що Правилами видачі вантажів передбачено два види повідомлень: повідомлення про прибуття вантажу на станцію призначення, та повідомлення про час подачі вагонів під вивантаження. Зокрема, повідомлення про прибуття вантажу на станцію призначення здійснюється в електронній формі, про що робиться запис в графі 46 залізничної накладної “Відмітки залізниці”. Представник Відповідача підтверджує отримання цього повідомлення шляхом накладення в цій же графі свого електронного цифрового підпису з зазначення свого прізвища, ім`я та по-батькові, а також дати та часу отримання повідомлення. Отже, на думку Позивача, повідомлення про прибуття вантажу було здійснено у електронному вигляді, тому, на думку Позивача, підстави для звільнення Відповідача від внесення плати за користування вагонами, оскільки залізниця не повідомила його про прибуття вантажу, відсутні.
Що стосується повідомлення про час подачі вагонів під вивантаження, Позивач зазначає на тому, що згідно п. 5 договору № ПР/М-2/12-14757/НЮдч від 02.06.2014 р. “Про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПАТ “Інгулецький ГЗК”, яка примикає до станції Інгулець ДП “Придніпровська залізниця” із змінами та доповненнями, здавання вагонів для під`їзної колії здійснюється у наступному порядку: порожні під навантаження концентрату залізорудного - через інтервал часу 1,5 години; інші - за повідомленнями, які передає прийомоздавальник станції Інгулець по телефону прийомоздавальнику залізничного цеху ПАТ “ІнГЗК” не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у “Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження” форми ГУ-2. Як видно з витягу з Книги повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Інгулець, прийомоздавальники ПрАТ “Інгулецький ГЗК” отримували повідомлення по телефону 39-66 про готовність вагонів до подавання та про запланований час подачі цих вагонів на під`їзну залізничну колію через дві години після повідомлення. Таким чином, працівники Позивача діяли у повній відповідності до вимог Правил видачі вантажів та договору. Ані Правилами користування вагонами і контейнерами, додатком 7 до яких установлено форму ГУ-2 цієї Книги, ані договором не передбачено необхідність проставлення працівником відповідача власноручного підпису в цій Книзі.
За доводами Позивача, підписи в Книзі ф. ГУ-2, які відповідач ставить під сумнів, не є обов`язковими і не можуть підтвердити або спростувати факт повідомлення про подавання вагонів. 

6.        Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.       
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. 
Ч. 13 ст. 8 ГПК України   визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно      до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають       розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,    розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься       до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2021р.  поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний  комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області  від 20.01.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.

7.      Встановлені судом обставини справи
02.06.2014р., між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі -  залізниця, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (власник колії) укладено договір № ПР/М-14-2/12-14757/НЮдч, про експлуатацію залізничної під`їзної колії Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станцій Інгулець ДП "Придніпровська залізниця" (далі - договір), в  подальшому  сторонами  підписано  додаткові угоди  №  1 від  03.07.2014р., № 2 від  25.09.2014 р.,  № 3 від  15.12.2015 р., № 4 від  07.09.2017 р.,  № 5 від  05.04.2019 р., № 5а від  30.05.2019 р.та  № 6 від  10.12.2019 р.. 
Відповідно до п. 1 договору, згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Інгулець ДП "Придніпровська залізниця" стрілкою № 5 до продовження станційної колії № 3 та стрілкою № 23 до продовження станційної колії № 2. 
Під`їзна колія обслуговується власним локомотивом.
Межею під`їзної колії є знаки "Межа під`їзної колії", які встановлено на продовженні колії № 3 біля вхідного сигналу "Н-І", на продовженні колії № 2 біля вхідного сигналу "Н-ІІ".
Розгорнута довжина під`їзної колії складає 59 800 погонних метрів (п. 2 договору).
      Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з сигналізації на залізницях України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії (п. 4 договору).
Відповідно до п. 5 договору здавання вагонів для під`їзної колії здійснюється: порожні під навантаження концентрату залізорудного – через інтервал часу 1,5 години; інші - за повідомленнями, які передає прийомоздавальник станції Інгулець за телефоном прийомоздавальнику зміни залізничного цеху ПАТ "ІнГЗК" не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здавання, з реєстрацією у "Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження" форми ГУ-2.
Згідно з п. 6 договору вагони для під`їзної колії власника подаються локомотивом залізниці на одну з колій станції Інгулець за вказівкою чергового по станції Інгулець, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії.
Пунктом 8 договору передбачено, що про готовність вагонів до відправлення з під`їзної колії прийомоздавальник зміни залізничного цеху ПАТ "ІнГЗК" повідомляє за телефоном прийомоздавальника станції примикання Інгулець залізниці не пізніше, ніж за одну годину до пред`явлення вагонів до здачі залізниці, з подальшим наданням письмового повідомлення за формою. Встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими       наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113.
Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (п. 10 договору).
За умовами п. 11 договору, для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування усіх вагонів – 12,0 год. 
Відстань для нарахування збору за подачу, забирання вагонів встановлюється 0 км в обидва кінці (п. 13 договору).
Відповідно до п. 14 договору, з урахуванням додаткової угоди № 4 від 01.09.2017 р., власник колії сплачує залізниці: за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифного керівництва № 1); за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів; інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами.
Збори і плати вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦ".
Власник колії несе відповідальність за схоронність вагонного парку відповідно до ст. 124      Статуту залізниць України, розділу ІV "Порядок розрахунку розмірів збитків за пошкодження вантажних вагонів" Правил користування вагонами і контейнерами ( п.15 договору).
Вагони з під`їзної колії повертаються очищеними від вантажу, із знятими реквізитами кріплення після розвантаження, промитими у випадках, передбачених Правилами перевезення      вантажів навалом і насипом, згідно зі ст. 35 Статуту залізниць України.
У п. 19 договору, в редакції  додаткової  угоди  №  6,  сторони  погодили, що  цей договір  вважається  укладеним   з  моменту підписання   його  сторонами та  скріплення  печатками  сторін, і діє  з  25.06.2014 р. по  31.03.2020 р., включно. 
Доказів припинення чи визнання недійсним вказаного вище договору матеріали справи не містять.
На виконання умов договору, Позивачем, у лютому 2020 року, за залізничними  накладними, які наявні  в матеріалах  справи прийнято до перевезення на адресу Відповідача порожні власні вагони.
На шляху прямування, відповідно до вимог п.п. 9, 10 розділу III Правил користування вагонами та контейнерами (надалі - Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999р. № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за №165/3458, дані вагони було затримано на підставі наказів № 76 від 03.02.2020р., № 77 від 03.02.2020р., № 79 від 03.02.2020р., № 91 від 05.02.2020р., № 92 від 05.02.2020р., через зайнятість колій станції призначення Інгулець, у зв`язку з неприйняттям вантажу Відповідачем (одержувачем) на свою під`їзну колію.
За фактом неприйняття вантажу Відповідачем (одержувачем) на свою під`їзну колію, станціями затримки Красний Шахтар, Кривий Ріг, Грекувата, Нікополь, Мусіївка Придніпровської залізниці, у порядку, передбаченому п.п. 9, 10 розділу III Правил, складено відповідні акти про затримку вагонів форми ГУ-23а № 4 від 03.02.2020р. (початок затримки), № 2 від 05.02.2020р., № 4 від 03.02.2020р., № 12 від 03.02.2020р. (початок затримки), № 12 від 03.02.2020р., № 14 від 04.02.2020р., № 4 від 03.02.2020р. (початок затримки), № б/н від 03.02.2020р., № 3 від 06.02.2020р., № 6 від 05.02.2020р. (початок затримки), № 10 від 05.02.2020р., № 6 від 05.02.2020р. (початок затримки), № 5 від 05.02.2020р..
Позивач стверджує, що на виконання абз.4 п.10 розділу ІІІ Правил, відповідні повідомлення про затримку вагонів вручено станцією призначення представникам Відповідача на протязі двох годин після його отримання. 
Позивач вказав, що факт скупчення вагонів на станції призначення Інгулець з вини ПрАТ "Інгулецький ГЗК" під час видачі наказів № 76 від 03.02.2020, № 77 від 03.02.2020р., № 79 від 03.02.2020р., № 91 від 05.02.2020р., № 92 від 05.02.2020р. підтверджений актами загальної форми ГУ-23 (том 1 а.с. 129 - 163).
За твердженням позивача, за весь час затримки вагонів з вини вантажовласника нараховано плату за користування вагонами за відомостями ф. ГУ-46 №№ 06029028, 06029029, 06029030, 06029031, 06029032, 0702934, 07029035, 07029036, 07029037, 07029038, 07029039, 07029042, 07029044, 08029045, 10029060 у розмірі 119 276,52 грн. та збір за зберігання вантажу за накопичувальними картками ФДУ-92 № 14029007, 18029008, у розмірі 4708,56 грн.
Позивач зазначив, що відомості плати за користування вагонами та накопичувальну картку працівниками ПрАТ "Інгулецький ГЗК" було підписано із запереченнями: “З нарахованою сумою не згодні, так як на ПрАТ "Інгулецький ГЗК" відсутня можливість приймання порожняку через відсутність вільних колій”.
Відповідачем зазначену суму плати за користування спірними вагонами та суму  збобу за зберігання вантажу  не сплачено, що стало причиною виникнення спору.

8.     Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції
Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Предметом спору є вимога АТ "Укрзалізниця" про стягнення з ПрАТ "Північний ГЗК" плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. Підставою визначено затримку вагонів з вини Відповідача, у зв`язку з чим йому нараховано плату за їх користування та збір за зберігання вантажу за час затримки.
Відповідно до ст. 908 ЦК України, ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
       Згідно зі ст. 71 Статуту залізниць України, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором.
Умовами договору встановлено, що власник колії сплачує АТ "Укрзалізниця" плату  за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, що сплачується незалежно від місця затримки ( на станції призначення та на підходах до неї ) - згідно з Правилами зберігання вантажів.
Відповідно до підп. 8 п. 6 р. 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. При цьому порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою перевізної плати, мають статус "вантажу", який залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати його одержувачу, зазначеному в накладній. 
Як зазначено у п.11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007р. №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від     15.06.2018 р.  у справі № 904/7360/17, від 08.10.2018р.  у справі № 904/8012/17.
Права, обов`язки і відповідальність залізниць та підприємств, які користуються залізничним транспортом, а також організація та основні умови перевезення вантажів визначаються Статутом залізниць України.
Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. 
Згідно зі ст. 119 Статуту, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та увільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.
Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини у сторони у зобов`язанні.
Пунктом 6.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що при виконанні функцій відправника (одержувача) оператори сплачують залізницям плату за перевезення вантажів у власних вантажних вагонах за перевезення цих вагонів у порожньому стані та інші платежі, які виникають у процесі перевезень, згідно з тарифами, що діють на залізничному транспорті, із застосуванням чинних коефіцієнтів.
Відповідно до п. 12 Правил користування вагонами та контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів. 
Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
В п. 14 договору зазначено, що власник колії сплачує залізниці: за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги (Тарифного керівництва №1); за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з правилами зберігання вантажів; інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами.
Збори і плати вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії “ЄРЦ”.
Основні положення та порядок роботи залізниць України встановлені Правилами технічної експлуатації - нормативним відомчим документом Укрзалізниці, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. № 411 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.02.1997р. за № 50/1854. У пункті 16.3 Правил технічної експлуатації зазначено, що порядок використання колій для приймання та відправлення поїздів має бути вказаний в технічно-розпорядчому акті станції. 
Технічно-розпорядчий акт - нормативний документ, що регламентує безпечне і безперешкодне приймання, відправлення та проходження поїздів через станцію, безпеку внутрішньостанційної маневрової роботи й дотримання техніки безпеки. 
Згідно зі ст. 42 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12 години наступного дня.
Так, Позивачем надано докази повідомлення про прибуття власних вагонів на адресу ПрАТ "Інгулецький ГЗК", які зареєстровані у книзі повідомлень форми ГУ-2. 
Матеріали справи свідчать, що при прибутті на адресу ПрАТ "Інгулецький ГЗК" спірних вагонів залізницею були складені повідомлення про затримку вагонів, які були вручені представникам Відповідача. Разом з тим, Відповідач зазначив про неможливість приймання вагонів, що надійшли.
Згідно з п. 14.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005р. № 5076, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.
Наявність тимчасово вільних колій на станції - це виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту.
Отже, на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів (також і поїздів відповідача).
       Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 р. у справі № 904/7535/17, від 15.06.2018р. у справі 904/7360/17, від 17.10.2018р. у справі № 904/6067/18, від 04.11.2019р. у справі № 904/5461/18.
Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно ст. 121 Статуту та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у випадку:  якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;  у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).
Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до Листа ВГСУ від 12.06.2014р. №0701-11/96/715/14, вантажоодержувач повинен надавати суду документально підтверджені відомості про те, з яких причин готові до передавання на під`їзну колію і оброблені порожні власні вагони на його адресу простоювали на станції призначення більше нормативного часу і не забиралися на під`їзну колію.
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України,  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 73  ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України). 
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказами вини Відповідача у затримці вагонів на підходах до станції призначення та правомірності дій залізниці щодо надання наказів є: акти загальної форми ГУ-23, акти про затримку вагонів ф. ГУ-23а, повідомлення про затримку вагонів, накази на затримку вагонів, відомості плати за користування вагонами ф. ГУ-46, та накладні, оформлені працівниками залізниці у відповідності з вимогами діючих нормативно-правових документів: п. п. 4, 6, 8, 9, 10, 12 Правил користування вагонами, ст. ст. 119, 125 Статуту залізниць України, Договору сторін.
Відповідно до п.1.1 п.1 Правил оформлення перевізних документів накладна надається в електронному вигляді ( із накладенням цифрового підпису ЕЦП ). Накладна в електронному вигляді складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства.
Матеріали справи свідчать, що Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу Відповідача, у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ( Відповідачем) - Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог.
Позивач своєчасно повідомив Відповідача про готовність залізниці передати вагони на під`їзну колію Відповідача, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника. Відповідні записи-повідомлення відображені у Книгах форми ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження.  При цьому, доказів повідомлення Відповідачем Позивача відповідно до п. 8 договору про готовність вагонів до забирання матеріали справи не містять.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що станціями призначення та затримки оформлені відповідні документи, у тому числі акти форми ГУ-23а, ГУ-23, на підставі яких за час знаходження спірних вагонів на станції затримки згідно із Тарифним керівництвом № 1 розрахована плата за користування спірними вагонами у розмірі 119    276,52 грн. та  збір за зберігання вантажів у розмірі 4 708,56 грн..
Наявність обставин, що могли б бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на положення ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, згідно з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами Відповідач не довів. Таким чином, підстави, які б звільнили Відповідача від нарахованої плати в даному випадку відсутні.
Відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили відсутність його вини у затримці  вагонів. Відповідно до матеріалів справи, затримка вагонів на станції Інгулець мала місце з вини вантажоодержувача, яким несвоєчасно забирались вагони на свою під`їзду колію, що призвело до скупченості вагонів на станції. 
    Доводи Скаржника про те, що  у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Інгулець (розпочата 05.02.2020р., закінчена 08.02.2020р.), що була долучена Позивачем до позову на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття на його адресу спірних вагонів та часу їх затримки з вини Відповідача, підписи працівників відповідача проставлені не ними, спростовуються встановленими обставинами справи.
Правилами користування вагонами і контейнерами, додатком 7 до яких установлено форму ГУ-2 цієї Книги, та договором не передбачено необхідність проставлення працівником Відповідача власноручного підпису в цій Книзі, тому підписи, які Відповідач вважає сумнівними, не є обов`язковими і не можуть підтвердити або спростувати факт повідомлення про подавання вагонів.
     Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин,    підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія   суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів як такі, що      не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, не      спростовують правильних висновків суду першої інстанції і       не      можуть бути самі по собі підставою      для      скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
   За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

9.     Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Стаття 129 Конституції України відносить   до    основних засад судочинства змагальність сторін,    яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається       як       на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
Зазначена норма Конституції України міститься і в    ст. 74 ГПК України.
Відповідно до    ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній    і    додатково поданими доказами та перевіряє законність і       обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення. 

Рішення  Господарського суду  Дніпропетровської області від 20.01.2021р. у справі № 904/3646/20 залишити без змін. 

        Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.
Головуючий суддя                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                          І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                             О.В. Чус