ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/17369/20 пров. № А/857/5366/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Качмара В.Я., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Денисюк Р.С., 
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Луцьк, 
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила визнати протиправною відмову щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу, як дружині померлого судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України у Волинській області від 24 лютого 2020 року № 289 суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 2-рп/2020, але не були ним отримані; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату як дружині померлого судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України у Волинській області від 24 лютого 2020 року № 289 суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 2-рп/2020, але не були ним отримані.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що її покійний чоловік ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримував довічне грошове утримання як суддя у відставці. Постановою Володимир -Волинського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2016 року у справі 2а-154/32/16 було задоволено позов ОСОБА_2 до відповідача та визнано протиправною відмову у перерахунку пенсії та зобов`язано здійснити такий перерахунок. Також вказаним рішенням зобов`язано відповідача у разі зміни розміру суддівської винагороди здійснювати її перерахунок. У квітні 2020 року її чоловік звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перерахунок розміру довічного грошового утримання на підставі рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 2-рп/2020, однак, листом від 09 квітня 2020 року йому в цьому було відмовлено із підстав відсутності механізму такого перерахунку. Зазначає, що її чоловік у відповідності до норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів», рішення Конституційного Суду України у справі № 2-рп від 18 лютого 2020 року мав право на здійснення перерахунку довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року, а відтак відмова в її проведенні з підстав наведених у листі є протиправною. Вказує, що у жовтні 2020 року звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати їй як дружині померлого судді у відставці відповідних сум щомісячного довічного грошового утримання, які призначалися її чоловіку, але не були одержані ним за життя. Листом від 19 листопада 2020 року відповідач в цьому їй відмовив, посилаючись на відсутність судових рішень щодо здійснення такого перерахунку її чоловіку. Вважає таку відмову необґрунтованою та незаконною. Право на перерахунок довічного утримання позивач мав в силу закону та судових рішень, а тому відповідачем повинен бути здійснено його перерахунок та виплачені відповідні кошти їй як дружині померлого.    
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_2 довічне грошове утримання з 19 лютого 2020 року на підставі довідки № 289 від 24 лютого 2020 року не було здійснено та не нараховувалось для виплати, тому воно не може бути нараховане та виплачене позивачу.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що саме з 19 грудня 2020 року, тобто наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року, виникає право (підстава) на автоматичний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання кожного судді у відставці. Однак, відповідачем вказаного перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці чоловіка позивачки здійснено не було, не зважаючи на те, що останнім вчинялись необхідні для цього дії у вигляді звернення з відповідною заявою в орган пенсійного фонду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що право на перерахунок довічного грошового утримання належало виключно судді у відставці, а тому таке не може реалізувати дружина померлого, оскільки це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебував на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України у Волинській області та отримував довічне грошове утримання як суддя у відставці (а.с.12,13).
24 лютого 2020 року ТУ ДСАУ в Волинській області ОСОБА_2 видано довідку № 289 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання (а.с.16).
06 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до відповідача про перерахунок довічного грошового утримання судді.
Листом №800/03-16 від 09 квітня 2020 року відповідач в проведені перерахунку відмовив, у зв`язку із відсутністю законодавчо встановленого механізму його проведення (а.с.17).
Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
13 жовтня 2020 року позивач звернулась із заявою до Головному управління Пенсійного фонду України у Волинській області на підставі ст. 1227 ЦК України про здійснення перерахунку та виплати належного її чоловіку  довічного грошового утримання (а.с.18-23).
За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом за №0300-1603-8/39159 від 19 листопада 2020 року відмовив їй у цьому, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 такого права (а.с.24-25).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками   пенсійного віку, встановленого   ст. 26    Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Статтею 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у   частині другій   статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Також, відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно з якою суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів приходить до висновку про те, що право на отримання коштів належить тим членам сім`ї пенсіонера, які належать до членів його сім`ї, якщо відповідні кошти підлягали виплаті самому пенсіонеру, але за життя він їх не отримав незалежно від причин.
Предметом спору в даній справі є перерахунок та виплата довічного грошового утримання судді у відставці, що виникло у ОСОБА_2 з 19 лютого 2020 року.
Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846   затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою .
Пунктом 4.3  даної Постанови визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 за життя звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про проведення перерахунку пенсії по новій довідці ТУ ДСАУ у Волинській області від 24 лютого 2020 року № 289, однак йому в цьому було відмовлено рішенням від 09 квітня 2020 року(а.с.32).
Вищевказане рішення відповідача про відмову в проведенні перерахунку ОСОБА_2 не було оскаржено та є чинним. Будь-яких інших рішень щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відносно ОСОБА_2 не приймалося.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на даний час відсутнє судове рішення відносно здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді у відставці  з 19 лютого 2020 відносно ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що право на здійснення перерахунку довічного грошового утримання належало виключно судді у відставці.
Також, право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата пенсії (за віком, у випадку хвороби, інвалідності, втрати годувальника, для виховання дітей тощо) полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об`єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю. Право на пенсійне забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на забезпечення громадян у зв`язку зі старістю, інвалідністю, втратою годувальника, з інших передбачених законом підстав і реалізується шляхом надання особі такого виду матеріальної підтримки як пенсії. Відтак, таке право на пенсію нерозривно пов`язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така пенсія.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Колегія суддів зазначає, що право на пенсію та інші соціальні виплати не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних та трудових відносинах. 
Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 перерахунок довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року на підставі довідки № 289 від 24 лютого 2020 року не було здійснено та таке не нараховувалось для виплати, то право на його виплату померлий не набув.
Відповідно такий перерахунок довічного грошового утримання не може бути нарахований та виплачений позивачу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання протиправною відмови позивачу у здійсненні перерахунку та виплати довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року померлого судді, яка йому не була проведена. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 140/17369/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.