УХВАЛА

07 квітня 2021 року 
Київ
справа №280/3414/19
адміністративне провадження №К/9901/9782/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Господарського суду Запорізької області 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року 
у справі №280/3414/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Господарського суду Запорізької області,      
за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України,
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Господарського суду Запорізької області, за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову: стягнуто з Господарського суду Запорізької області на користь ОСОБА_1 31497,28 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
22 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Господарського суду Запорізької області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі №280/3414/20. 
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини другої   статті 330 КАС України   у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
За правилами частини четвертої   статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою   статті 353 цього Кодексу.
Отже, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині четвертій   статті 328 КАС України, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої   статті 330 КАС України.
Крім цього, системний аналіз положень   статей 330 та 328 КАС України   дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій   статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої   статті 328 КАС України   як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
В касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження у цій справі, скаржник вказує пункти 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Разом з цим, Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржником на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційну оскарження, скаржнику необхідно навести: норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанова Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу;            висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.
Натомість, посилаючись на постанову Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, висновок якої застосував суд апеляційної інстанції при вирішенні даного спору, заявник касаційної скарги мотивує лише відмінністю фактичних обставин в даній справі та суб`єктів правовідносин (їх неподібністю), наводячи загальні висновки Великої Палати Верховного Суду щодо подібності правовідносин і механізму компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
При цьому будь-яких обґрунтувань посилання саме на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та нормативно-правового обґрунтування необхідності відступлення від правового висновку застосованого до спірних правовідносин, як того вимагає пункт 2 цієї правової норми, дана касаційна скарга не містить.
Крім того, у касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, скаржник також наводить пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що наразі «відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, де позивачем у справі виступає суддя у відставці, якому у день звільнення в повному обсязі виплачена заробітна плата та всі належні позивачу виплати по лікарняним, відпусткою, додатковий посадовий оклад; борг відсутній, а виникла різниця у зв`язку з порядком нарахування надбавки за вислугу років; також враховуючи, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону №2862-XII, а не статтею 8 Закону України «Про оплату праці».
Разом з цим, Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен вказати: норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Проте, зі змісту касаційної скарги не вбачається, яку   саме норму права судом апеляційної інстанції було застосовано неправильно (стосовно застосування якої відсутній висновок Верховного Суду), а також обґрунтувати у чому полягає помилка апеляційного суду при застосуванні відповідної норми права та яка, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, що свідчить про необхідність усунення зазначеного недоліку.
При цьому Суд звертає увагу на те, що зазначення лише переліку норм права, які, на переконання скаржника, порушені судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, однак без відповідного мотивування викладених правових норм, позбавляє можливості надати оцінку тому, чи є касаційна скарга достатньо вмотивованою.         
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Таким чином,  скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо визначених підстав для касаційного оскарження судового рішення відповідно до пунктів 2 та 3 частини четвертої   статті 328 КАС України   має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.
Наслідком відсутності зазначення у касаційній скарзі підстав, визначених частиною четвертою   статті 328 КАС України,   є залишення такої скарги без руху.
Крім цього, під час перевірки матеріалів касаційної скарги встановлено, що касаційна скарга подана з пропуском строків, встановлених статтею 329 КАС України, а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до частини першої статті 329 КАС України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З матеріалів касаційної скарги та інформації автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» (ДСС) вбачається, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 24 листопада 2020 року, повний текст виготовлено 26 листопада 2020 року, його копію отримано відповідачем 27 листопада 2020 року (електронною поштою з ЕЦП вх.№1804/08-09/20).
Вперше з касаційною скаргою відповідач звернувся до Верховного Суду 26 грудня 2020 року, проте ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Згідно зворотнього поштового повідомлення (код 0102931837262) копію ухвали Верховного Суду від 13 січня 2021 року отримано скаржником 21 січня 2021 року, а 29 січня 2021 року повторно направлено касаційну скаргу до Верховного Суду.
Проте, ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року вдруге подану касаційну скаргу було також повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Згідно зворотнього поштового повідомлення (код 0102932408918) копію ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2021 року отримано скаржником 26 лютого 2021 року, а 16 березня 2021 року втрете направлено касаційну скаргу до Верховного Суду.
У касаційній скарзі відповідач порушує питання поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, колегія суддів вважає їх неповажними з огляду на таке.
Згідно статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Подання первинної касаційної скарги у встановлений законом строк не передбачає зупинення строку на касаційне оскарження для нього та можливості у зв`язку з цим у подальшому свавільно розпоряджатися часом на касаційне оскарження.
Статтею 44 КАС України    передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Водночас, наведені скаржником доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на повторне подання касаційної скарги, а також належним підтвердженням поважності причин пропущення строку на касаційне оскарження.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Крім цього, суд звертає увагу скаржника, що попередні касаційні скарги було повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої   статті 332 КАС України   у зв`язку з тим, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено, тобто у зв`язку з недотриманням вимог процесуального закону. 
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Враховуючи обставини справи, матеріалами касаційної скарги не підтверджено поважність пропуску строку касаційного оскарження з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 13 січня 2021 року про повернення вперше поданої касаційної скарги (21 січня 2021 року) до повторного подання касаційної скарги (29 січня 2021 року), та з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2021 року про повернення вдруге поданої касаційної скарги (26 лютого 2021 року) до подання третьої касаційної скарги (16 березня 2021 року), Суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження підстав пропуску такого строку поважними.
Суд звертає увагу скаржника, що для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі посилання повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
Відповідно до частини другої      статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених      статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення      статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень частини першої та другої      статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього      Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На підставі вищенаведеного та керуючись статями      169,      328,   330,      332 КАС України,-
УХВАЛИВ:
1. Відмовити в задоволенні клопотання Господарського суду Запорізької області про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені в ньому причини пропуску строку неповажними.
2. Касаційну скаргу Господарського суду Запорізької області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі №280/3414/20 -   залишити без руху.
3. Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
4.      Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали, а також у разі, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
5. У разі невиконання вимог цієї ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
А.Г. Загороднюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду