Справа № 161/16268/20 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/812/21  Категорія: 68 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (станом здоров`я), за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на  заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2021 року, 

                                       В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (станом здоров`я).
Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі до 04.03.2009. Від вказаного шлюбу в них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.07.2020 з відповідача в користь позивача стягнено аліменти на утримання повнолітньої доньки, у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно. Зазначає, що у доньки психоорганічний стан у вигляді інтелектуально-мнестичного зниження та розладу мовлення (дисграфія, дислексія), внаслідок епілепсії з частими нападами. Донька є особою з інвалідністю першої Б групи довічно, потребує постійного стороннього догляду, спостереження і лікування.
Оскільки донька обмежена у самообслуговуванні, позивач позбавлена можливості працевлаштуватися на повний робочий день, відтак її заробітна плата є мінливою, допомога на дитину-інваліда становить 4500,00 грн. щомісячно, сукупний дохід є значно меншим за витрати, яких потребує донька на лікування. Позивач вказує, що в 2018 році ОСОБА_3 було проведено операцію, вартість лікування якої склала 3111,22 грн., у 2019 році для доньки позивач придбала окуляри вартістю 2010,00 грн., а впродовж 2019-2020 років у зв`язку з погіршенням стану зубів у доньки позивач витратила 18000,00 грн. на їх лікування.
З урахуванням наведеного, посилаючись на ст. 185 СК України, позивач, просить суд стягнути з відповідача в її користь 1/2 понесених нею додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (станом здоров`я), а саме 11560,61 грн.
Заочним рішенням  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції  скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що  рішення суду необхідно залишити без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 19.03.2009.
03 квітня 2019 року  ОСОБА_3 призначено першу Б групу інвалідності довічно ( а.с.19).
Із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.07.2020 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 присуджено аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 покликається на те, що в 2018 році ОСОБА_3 було проведено операцію, вартість лікування якої склала 3111,22 грн., у 2019 році для доньки позивач придбала окуляри вартістю 2010,00 грн., а впродовж 2019-2020 років у зв`язку з погіршенням стану зубів у доньки позивач витратила 18000,00 грн. на їх лікування, а тому на підставі ст.185 СК України просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 понесених витрат на лікування дитини в розмірі 11560, 61 грн.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою – третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим стаття 198 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть її надавати.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дочку, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть її надавати, у спосіб сплати аліментів (статті 198, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати стан здоров`я повнолітньої дитини, витрати на лікування, харчування тощо. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Так, відповідно до норм сімейного законодавства умови утримання неповнолітніх дітей (статті 180-197 СК) не є тотожними умовам утримання повнолітніх сина, доньки (статті 198-201 СК).
Відповідно до статті 201 СК до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються окремі норми, що регулюють права неповнолітніх дітей, а саме статті 187, 189-192, 194-197 СК.
Але правила статті 185 СК щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до обов`язків утримання повнолітніх дочки, сина не застосовуються.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17.
Враховуючи зазначене суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову в задоволені позову про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, оскільки правила статті 185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до обов`язків утримання повнолітніх  непрацездатних дочки, сина не застосовуються.
Однак позивач не позбавлена права  звернутись до суду про збільшення розміру  визначених аліментів у разі  надання доказів про необхідність такого збільшення.
Доводи апеляційної скарги що до даних правовідносин слід застосовувати ст.185 СК України є безпідставними. Правовідносини між повнолітньою непрацездатною дочкою та батьком регулюються главою 16 СК України та застосовуються окремі норми, що регулюють права неповнолітніх дітей, а саме статті 187, 189-192, 194-197 СК.
Доводи  апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  та процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення  та відсутність підстав для його скасування.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 03 червня 2021 року, тобто дата складення повного  судового рішення.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України,  суд

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: