ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5039/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач:                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Співдружність авторів України" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації "Співдружність авторів України" до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа: Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" про заборону вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява Громадської організації «Співдружність авторів України» про забезпечення позову до подання позовної заяви Громадської організації «Співдружність авторів України» до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, за участю третьої особи - Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав».
У заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник просив суд:
1) зупинити дію наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (ідентифікаційний код юридичної особи 37508596) №2138 від 23 жовтня 2020 року «Про ліквідацію державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»;
2) заборонити Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (ідентифікаційний код юридичної особи 37508596):
- здійснювати припинення Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (ідентифікаційний код юридичної особи 31025266) шляхом її ліквідації;
- здійснювати будь-які інші дії, наслідком яких може стати припинення Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (ідентифікаційний код юридичної особи 31025266);
- забезпечити передачу залишеної суми невиплаченого ДО УААСП доходу від прав будь-яким іншим особам, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804);
- забезпечити передачу відомостей про укладені ДО УААСП договори з користувачами (із зазначенням реквізитів договору, строку дії, найменування юридичної особи, її місцезнаходження (прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання фізичної особи - підприємця), номери контактних телефонів), будь-яким іншим особам, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804);
- забезпечити передачу будь-яким іншим особам, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804), будь-яких інших відомостей ДО УААСП, необхідних ГО САУ для подальшого розподілу та виплати доходу від прав згідно із законодавством у сфері авторського права і суміжних прав;
3) заборонити Державній організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (ідентифікаційний код юридичної особи 31025266):
- здійснення припинення Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (ідентифікаційний код юридичної особи 31025266) шляхом її ліквідації;
- здійснення будь-яких інших дій, наслідком яких стане припинення Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (ідентифікаційний код юридичної особи 31025266);
- здійснення передачі залишеної суми невиплаченого ДО УААСП доходу від прав будь-яким іншим особам, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804);
- здійснення передачі будь-яким іншим особам, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804), відомостей про укладені ДО УААСП договори з користувачами (із зазначенням реквізитів договору, строку дії, найменування юридичної особи. її місцезнаходження (прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання фізичної особи - підприємця), номери контактних телефонів), будь-яким організації колективного управління, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804);
- здійснення передачі будь-яким іншим особам, окрім Громадської організації «Співдружність авторів України» (ідентифікаційний код юридичної особи 43021804), будь-яких інших відомостей ДО УААСП, необхідних для подальшого розподілу та виплати доходу від прав згідно із законодавством у сфері авторського права і суміжних прав.
4) заборонити будь-яким державним органам та/або будь-яким іншим особам здійснення будь-яких дій, які пов`язані з процедурою припинення Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав». 
Вказана заява обґрунтована тим, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України видало наказ №2138 від 23 жовтня 2020 року «Про ліквідацію Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав». Відповідно до цього Наказу №2138, починаючи з 27 жовтня 2020 року, розпочата процедура припинення названої Державної організації (ДО УААСП) шляхом її ліквідації. Заявник вважає наказ Міністерства очевидно протиправним, як такий, що спрямований на умисне невиконання Мінекономікою зобов`язань перед Громадською організацією «Співдружність авторів України», як організацією колективного управління майновими авторськими правами, що здійснюється ДО УААСП відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». А саме, на переконання заявника, Мінекономіки мало перед видачею спірного Наказу забезпечити дотримання підпорядкованою йому ДО УААСП вимог ч.4 статті 19 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», однак таких вимог закону не виконало. Наведені обставини призвели до порушення прав та інтересів Громадської організації: створили передумови для не передання Громадській організації залишеної у ДО УААСП суми невиплаченого доходу від прав (невиплаченої авторської винагороди);  створили передумови для не передання Громадській організацій відомостей про укладені ДО УААСП договори з користувачами; створили передумови для не передання Громадській організації інших відомостей ДО УААСП, необхідних заявнику  для подальшого розподілу та виплати доходу від прав згідно із законодавством у сфері авторського права і суміжних прав. Крім того, видання Мінекономіки наказу №2138 від 23 жовтня 2020 року призведе до неможливості Громадською організацією набути від ДО УААСП прав та обов`язків, передбачених Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав».
З огляду на наведене та те, невжиття заходів забезпечення позову в заявлені способи призведе до порушення прав та інтересів Громадської організації, обставина припинення ДО УААСП може унеможливити в подальшому виконання рішення у справі за майбутнім позовом, заявник просив задовольнити заяву.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду заявленого клопотання не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняте нове рішення, яким задовольнити клопотання про забезпечення позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що до заяви про забезпечення позову ГО «САУ» було надало наступні докази: копію наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23 жовтня 2020 року №2138 Про ліквідацію державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ДО УААСП); копію скріншоту сторінки офіційного сайту з новиною про початок процедури ліквідації ДО УААСП, з яких однозначно вбачається, що розпочато процедуру ліквідації ДО УААСП, яка з 27 жовтня 2020 року знаходиться в стані припинення: вимоги кредиторів розглядаються до 23 грудня 2020 року.
Також вказано, що відповідно до абз. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2415-VIII свідоцтва про облік організацій колективного управління, видані до набрання чинності цим Законом, втрачають чинність через дев`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом в редакції від 15 травня 2018 року та надано копію Свідоцтва ДО УААСП № 3/2003 від 22 серпня 2003 року, тобто виданого до набрання чинності Закону № 2415- VIII, та витяг з реєстру організацій колективного управління, з якого вбачається, що ДО УААСП не внесено до Реєстру організацій колективного управління.
Таким чином, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обґрунтовано, що ДО УААСП втратила статус організації колективного управління у 2019 році, при цьому, розпочато процедуру припинення ДО УААСП шляхом її ліквідації.
За нормами статті 1, ч.4 статті 19, абз.2 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2415-УІІІ ДО УААСП не може здійснювати діяльності колективного управління, оскільки втратила статус організації колективного управління та була зобов`язана протягом 90 календарних днів (тобто до 15 жовтня 2020 року включно виконати умови Закону № 2415-УІІІ, зокрема, щодо перерахування залишених сум доходу від прав (тобто, невиплаченої авторської винагороди за використання об`єктів авторського права) ГО «САУ» і надання ГО «САУ» відомостей про укладені договори з користувачами, а також інші відомості, необхідні для подальшого розподілу та виплати доходу від прав згідно із законодавством у сфері авторського права і суміжних прав, після чого, протягом трьох робочих днів (тобто до 20 жовтня 2020 року включно) подати до Установи звіт про дотримання вимог, передбачених ч.4 статті 19 Закону № 2415-УІІІ.
Однак, станом на дату подання заяви про забезпечення позову, в тому числі і станом на дату подання апеляційної скарги, Мінекономіки, не виконавши передбачені п.2 ч.1 статті 4 Закону № 2415-VIII зобов`язання щодо забезпечення дотримання підпорядкованою Мінекономіки організацією ДО УААСП вимог ч.4 статті 19 Закону № 2415-VIII, видало наказ від 23 жовтня 2020 року №2138 «Про ліквідацію державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», чим істотно порушило права та інтереси ГО САУ.
На переконання апелянта, втрата ДО УААСП статусу організацій колективного управління, неможливість ДО УААСП здійснювати діяльність колективного управління, процедура припинення ДО УААСП шляхом її ліквідації - переконливі обставини неможливості виконання рішення суду та переконливі підстави для забезпечення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року № 2.
Враховуючи вищевикладене, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Тобто, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Між тим, дослідивши клопотання про забезпечення адміністративного позову, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів або протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта. Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Апелянт вказує на те, що Міністерство істотно порушило права та інтереси ГО САУ, оскільки:
- утворило передумови для непередання ГО САУ залишеної у ДО УААСП суми невиплаченого доходу від прав;
- утворило передумови для непередання ГО САУ відомостей про укладені ДО УААСП договори з користувачами (із зазначенням реквізитів договору, строку дії. найменування юридичної особи, її місцезнаходження (прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання фізичної особи - підприємця), номери контактних телефонів);
- утворило передумови для непередання ГО САУ інших відомостей ДО УААСП, необхідних ГО САУ для подальшого розподілу та виплати доходу від прав згідно із законодавством у сфері авторського права і суміжних прав.
Зазначено, що:
- подання позову до ДО УААСП, залучення ДО УААСП в якості третьої особи, примусове виконання рішення суду є можливим тільки якщо ДО УААСП не припинена;
- відповідно до Закону № 2415-УІІІ ДО УААСП у невизначений термін остаточно ліквідується, при цьому правовідносини не допускаються;
- відповідно до статті 238 КАС України, припинення юридичної особи є підставою для закриття провадження у справі.
На думку колегії суддів, в апеляційній скарзі заявником належним чином не обґрунтовано, в чому саме існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі.
Суд повинен проаналізувати та оцінити доводи заявника щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Однак, наведене в заяві обґрунтування необхідності забезпечення позову не свідчить про наявність очевидних ознак протиправності рішення Мінекономрозвитку, а фактично, зумовлює вирішення спору по суті, що не відповідає завданням інституту забезпечення позову. На думку суду, без вивчення та оцінки в ході розгляду по суті спору всіх обставин справи, дійти висновку про протиправність дій відповідача неможливо.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
А тому вірним є рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. 
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Громадської організації "Співдружність авторів України" - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев