Дата документу 19.04.2021 Справа № 313/1308/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 313/1308/18 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорний А.О. провадження № 22-ц/807/1028/21         Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Бєлки В.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 11 755,54 грн. за кредитним договором № б/н від 17.08.2010 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач з метою отримання банківських послуг 17.08.2010 р. підписав заяву № б/н. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Позивач надав відповідачу в користування кредитний ліміт на платіжну картку, а відповідач скористався кредитним лімітом, але кошти банку не повернув.
Таким чином, у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 31.05.2018р. за кредитним договором відповідач має заборгованість в сумі 11 755,54 грн., в тому числі: 788,94 грн. - заборгованість за кредитом; 7 683,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 247,41 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 535,98 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь разом із судовим збором.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.08.2010 р. в сумі 788,94 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового  збору  в  сумі 118,25 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у яких відмовлено банку, а саме, щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 7683,21 грн.; 2247,41 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафу - 500, 00 грн. (фіксована частина), 535,98 грн. - штрафу (процентна складова) та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був обізнаний та проінформований про умови кредитування, але ці обставини безпідставно не прийняті до уваги судом першої інстанції. Матеріали справи містять Анкету-заяву № б/н, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", які особисто підписані відповідачем і в яких визначені істотні умови укладеного договору. Укладений кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорений та не визнавався недійсним, що свідчить про згоду останнього з усіма умовами вказаного договору. Суд першої інстанції цей документ не дослідив, що призвело до неправильного вирішення справи. 
До апеляційної скарги також було додано виписку по рахунку та довідку про видані картки, які не було подано до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами 
розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині вимог, які не задоволені судом, а саме, щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та штрафів. В іншій частині судове рішення не переглядається відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

В позовній заяві банк вказував, що згідно з наданим ним розрахунком ОСОБА_1 має перед банком заборгованість станом на 31.05.2018р., яка становить 11 755,54 грн. і складається із: заборгованості за кредитом - 788,94 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 683,21 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2 247,41 грн., а також по штрафам, нарахованим відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 535,98 грн. - штраф (процентна складова).
Договір був укладений 17.08.2010р. шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої відповідач отримав платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації, тим самим сторони уклали кредитний договір ( а.с. 33).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У анкеті-заяві позичальника від 17.08.2010 року не зазначені ані процентна ставка, ані ставки пені, комісії та штрафи. Тобто у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також умов щодо відсотків за користування кредитними коштами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку відсотків за користування кредитними коштами, та інших складових заборгованості, окрім тіла кредиту. 

Тому, оскільки відповідачем фактично отримувалися та використовувалися кредитні кошти, але в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" не повернуті, суд вважав обгрунтованими вимоги АТ КБ "ПриватБанк" щодо розміру непогашеного тіла кредиту в сумі 788, 94 грн., тому стягнув вказану суму. 

При постановленні рішення суд керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Колегія вважає, що дослідивши та оцінивши вказані документи, суд дійшов правильних висновків, що вони не можуть бути складовими договору, укладеного між банком та відповідачем.
Так, суд вказував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягом з Тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомлений ОСОБА_1 та погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що зверталась увага судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( тобто у періоді 7 років), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідач підписав не лише анкету-заяву, а й Довідку про умови кредитування, яка містить усі істотні умови кредитного договору. 
Перевіривши вказані доводи, колегія дійшла наступного.

Дійсно, до позовної заяви банком долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем (а.с. 30). 
Отже, відповідач підписав не лише анкету-заяву від 17.08.2010р., а й Довідку про умо-
ви кредитування з використанням кредитних карт «Універсальна» Універсальна, 55 днів пільгового періоду" від 18 січня 2011р. (а.с. 30), в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, розмір пені, комісії та штрафів, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з цими умовами кредитування.

Саме відповідач повинен був спростувати, що підпис, який міститься у Довідці про умови кредитування від 18 січня 2011 року, йому не належить, але доти, доки цього не сталось, презюмується, що саме позичальником підписано цей документ.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав необгрунтованості є помилковим, оскільки суд першої інстанції не врахував, що відповідач, підписуючи 18 січня 2011 року довідку про ознайомлення із умовами кредитування, погодився на викладені в ній умови договору.

Так, в довідці про умови кредитування сторони узгодити наступні умови: базова процента ставка на місяць - 2,5 % (30 % річних), розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, термін внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості ( а.с. 30). 
З наданої банком виписки вбачається, що 20.04.2011р. відповідачу на картку № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт у сумі 800 грн. 

У період з 20.04.2011р. - по 24.04.2011р. відповідачем ОСОБА_1 було знято грошові кошти на загальну суми 788,94 грн. 

В подальшому відповідач ОСОБА_1 не користувався грошима, зокрема, операції з приводу отримання коштів через банкомат або як оплата карткою ним не проводились. Відсотки за користування кредитним лімітом, пеня та штрафи за прострочку списувались автоматично. Погашення заборгованості відбувалось шляхом автоматичного зняття грошей з іншої карти. Але в такий спосіб всі нарахування та кредитний ліміт не погашались в повному обсягу.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по рахунку відповідача, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором, тому станом 31.05.2018р. має заборгованість за кредитним договором в сумі 11 755,54 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 788,94 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 683,21 грн.; заборгованість за пенею - 2 247,41 грн., а також штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 535,98 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання кредитних коштів, а також не спростовано розрахунок заборгованості щодо тіла кредиту в розмірі 788,94 грн., наданого Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк".

Таким чином, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також інших складових заборгованості по узгодженим істотним умовам. 

Оскільки строку дії договору між сторонами не узгоджувалось ні в анкеті-заяві, ні у Довідці про умови кредитування, то, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019р., кредитні кошти та інші складові заборгованості, які добровільно не погашені позичальником, можуть бути стягнуті відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто на вимогу банку. 
Оскільки здійснені в розрахунку заборгованості нарахування відсотків, пені та штрафів відповідають визначеним у Довідці про умови кредитування ставкам та методикам нарахування, то складові заборгованості та їх розмір правильно обраховані банком.
Враховуючи те, що зазначеною анкетою-заявою про приєднання до банківських послуг, а також довідкою, яка підписана ОСОБА_1 визначено розмір відсотків за користування кредитом, та вони правильно обчислені банком, то заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь банку у визначеному розмірі в сумі 7 683,21 грн.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідачем не подавалась заява про застосування строку позовної давності.
Що стосується заборгованості по пені та штрафам, колегія наголошує на такому.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Оскільки як пеня, так і штрафи нараховуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за одним договором, та їх нарахування на одну й ту ж заборгованість співпадає, оскільки пеня нараховується за кожен день прострочення здійснення обов`язкового платежу, а штраф у випадку його прострочення більш як на 30 днів, то вбачається, що до застосування штрафу на цю ж заборгованість вже була нарахована пеня. Тому саме заборгованість по пені підлягає стягненню з відповідача, та в такому разі штраф не може бути стягнутим, оскільки це призведе до подвійної відповідальності боржника. 

З огляду на все вище наведене, колегія визнає, що аргументи апеляційної скарги є частково виправданими.
У такому разі відповідно до приписів пп. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню у частині вирішення вимог щодо відсотків, пені та штрафів із задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та пені, та відмовою у позовних вимогах щодо штрафів з інших правих підстав. 

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви майнового характеру на суму 11 755,54 грн. АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 1762 грн., за подання апеляційної скарги - 2643,00 грн., а позовні вимоги на стадії апеляційного провадження задоволено на суму 9 930,62 грн., тому банку до компенсації за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі: 9930,62 х 4225 :11755,54 = 3 569,11 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року
у цій справі в оскаржуваній частині скасувати. 

Позов АТ КБ «Приватбанк» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором, оформленим анкетою-заявою від 17.08.2010р., за відсотками за користування кредитом у сумі 7 683 (семи тисяч шестиста вісімдесяти трьох) гривень 21 копійки, пеню в сумі 2 247 ( двох тисяч двохсот сорока семи) гривень 41 копійки, а всього - 9 930 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 62 копійки.
В задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів відмовити з інших правових підстав. 
В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 3 569 (трьох тисяч п`ятисот шестидесяти дев`яти) гривень 11 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 19 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Гончар М.С.

                        Бєлка В.Ю.