Постанова 
Іменем України                                  
 
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 202/2543/16
 
провадження № 61-16922св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),   Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),
відповідач (позивач за зустрічним позовом)-  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого                      2020 року у складі судді Бєльченко Л. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DND0GA00000073, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 39 371,5 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2018 року. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість, яка станом на 05 квітня 2016 року становить 16 971,05 доларів США та складається з:               12 976,28 доларів США - тіло кредиту; 1 504,11 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 121,32 доларів США - заборгованості за комісією за користування кредитом; 1 552,03 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; штрафи: 9,62 доларів США (фіксована частина), 807,69 доларів США (процентна складова).
 
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути із  ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року.
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вказаний кредитний договір не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим. 
Перед укладенням договору кредитодавець не повідомив її у письмовій формі про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг, про абсолютне значення подорожчання кредиту. 
Крім того, зазначала, що у спірному кредитному договорі не визначений тип процентної ставки за кредитом, оскільки у договорі зазначено, що позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, однак у вказаному договорі всупереч вимогам закону не визначена річна відсоткова ставка за кредитом. 
З огляду на зазначене, вважала, що у момент підписання договору між сторонами вона була введена в оману банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, тому її волевиявлення на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили її волевиявленню на його укладення саме на таких умовах.
Банк приховав від нею повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку вона сплатила б банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. 
Зазначала, що спірний кредитний договір був укладений на умовах, що обмежують її права, як споживача, та з використанням нечесної підприємницької практики.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг та визнати недійсним кредитний договір від 24 квітня 2008 року № DND0GA00000073 у зв`язку з його укладенням під впливом обману з боку банку.
 
Протокольною ухвалою Індустріального районного суду                                                      м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                                 від 06 лютого 2020 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані банком на підтвердження позовних вимог докази не дають суду можливості встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором.
При цьому, суд не знайшов підстав для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ним чітко визначено предмет договору, права та обов`язки сторін, забезпечення кредиту, порядок розрахунків, додаткові зобов`язання позичальника, відповідальність сторін, термін дії договору і порядок зміни умов договору, інші умови, визначено детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав правильну правову оцінку поданим сторонами доказам, ухваливши рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважав, що з урахуванням наданих позивачем до матеріалів справи доказів суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити суму заборгованості. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду,                   АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні його позовних вимог скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 нею до Верховного Суду не оскаржені, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України колегією суддів не переглядаються.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили банку в задоволенні позову повністю, пославшись на висновок експерта про суперечності в розрахунку заборгованості. Вважає, що достовірно встановивши існування між сторонами кредитних правовідносин, суд повинен був встановити розмір заборгованості та стягнути її доведений розмір.
Крім того, вважає, що суди не надали належної оцінки висновку експерта, який є неякісним, містить суперечності та не відповідає вимогам ЦПК України.
Зазначає, що експерт вказав про те, що немає підтвердження про видачу кредитних коштів у розмірі 1 396,5 доларів США, проте ним та судами не враховано, що ця сума була сплачена в якості страхових платежів.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2021 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Трегуб Ю. Є., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, оскільки суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи, ухваливши законні та обґрунтовані судові рішення, доводи позивача є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що банк не довів своїх позовних вимог, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DND0GA00000073, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати останній кредит у розмірі 39 371,5 доларів США, а остання зобов`язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та повернути кредит до 24 квітня 2018 року.
 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість за кредитним договором.
 
За розрахунком банку, станом на 05 квітня 2016 року, ОСОБА_1 має заборгованість завказанимкредитним договором у розмірі                                        16 971,05 доларів США, що складається з: 12 976,28 доларів США - тіло кредиту; 1 504,11 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 121,32 доларів США - заборгованості за комісією за користування кредитом; 1 552,03 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; штрафи: 9,62 доларів США (фіксована частина), 807,69 доларів США (процентна складова).
 
Відповідно до висновку судового експерта Буряк Т. М. від 31 березня               2017 року № 6/11.3/2376, документально підтверджена видача банком позичальнику грошових коштів лише у розмірі 34 300 доларів США; видача позичальникові грошових коштів у розмірі 2 806,20 доларів США документально не підтверджується, у зв`язку з відсутністю первинної бухгалтерської документації, що передбачена вимогами постанови правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 «Про затвердження інструкції про касові операції в банках України». Відповідно до вказаного висновку судового експерта, останньому не видається можливим провести розрахунки заборгованості за тілом кредиту, відсотками, винагородою, пенею та штрафами по кредитному договору та підтвердити чи відповідає дійсності заборгованість позичальника             ОСОБА_1 , вказана ПАТ КБ «ПриватБанк» (на сьогодні                                 АТ КБ «ПриватБанк») у розрахунку заборгованості, оскільки по-перше, для проведення експертизи банком не надані документи для підтвердження видачі кредиту у сумі 2 806,20 доларів США, тобто невідомий початковий залишок для здійснення розрахунків; по-друге, у зв`язку з наявністю протиріч в зазначених методах нарахування відсотків, які передбачені різними пунктами кредитного договору, а саме пунктом 3.2 (Факт/360) та                   пунктом 8.1 (30/360), є невизначеність у тому, який необхідно застосовувати метод нарахування відсотків; по-третє у зв`язку з наявністю різних форм цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення - прострочення виконання боргових зобов`язань, не зрозуміло чи можливо здійснювати одночасно нарахування і пені, і штрафів.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16-ц та від 25 квітня 2018 року у справі                              № 401/9687/12, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
 
Безспірно встановивши, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, а також, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість за кредитним договором, суди попередніх інстанцій у порушення статей 263-265, 382 ЦПК України належно не встановили всі необхідні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не забезпечили повного та всебічного її розгляду, не надали належної оцінки поданим сторонами доказам, не сприяли сторонам у здійсненні їх процесуальних прав, що призвело до передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.
 
При цьому, суди не врахували, що факт отримання коштів ОСОБА_1 не оспорювався, договір нею частково виконувався (частина перша статті 82 ЦПК України), а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При тому, що суди не знайшли підстав для визнання договору недійсним за зустрічним позовом ОСОБА_1 та нею судові рішення не оскаржуються.
 
Розрахунок заборгованості, наданий банком, суди попередніх інстанцій взагалі не досліджували. 
 
Колегія суддів вважає безпідставними посилання судів першої та апеляційної інстанцій, як на підставу для відмови у задоволенні позову банку, на висновок судово-економічної експертизи від 31 березня 2017 року,оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами тане має для суду наперед встановленого значення (стаття 110 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга статті 89 ЦПК України).
 
При цьому ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не надали правової оцінки доводам банку про те, що експертиза була проведена неякісно, містить суперечності, експертом не досліджені всі надані докази, тощо.
 
Основним порушенням та невиконанням вимог закону судами є те, що, встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних правовідносин, вони повністю відмовили у стягненні боргу через неправильний розрахунок заборгованості. 
Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої, частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, які не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то справу в оскаржуваній частині необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.
 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого                      2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк