КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 759/7052/14-ц                                                                                Головуючий у І інстанції Панченко О.М.
Провадження №22-ц/824/414/2021                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
14 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про припинення права власності на 1/3 частину житлового будинку та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про усунення порушень прав власника, виселення, зобов`язання не чинити перешкод у виконання будівельних робіт і користуванні власністю, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
 
у квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить 2/3 частини жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/3 частини є ОСОБА_3 . Зазначив, що  будинок знаходиться в аварійному стані та потребує капітального ремонту. Відповідач в будинку ніколи не проживала та  ним не цікавиться. 
З урахуванням тієї обставини, що спільне користування будинком є неможливим, просив припинити право ОСОБА_3 на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м.; приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частину огорожі, що складає 37/100; присудити на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй 1/3 частину житлового будинку в сумі 167 805 грн.; визнати за ним право власності на 1/3 частину будинку, яка складається з приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частину огорожі, що складає 37/100 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просила усунути порушення її прав власника; виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з виділеної їй судовим рішенням 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме з приміщень 1-5, 1-6, 1-7; вселити її у вказані приміщення; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити їй перешкод в користуванні виділеною їй 1/3 частиною домоволодіння; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати встановлені ними обігрівальні і сантехнічні прилади у виділених їй приміщеннях; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити їй перешкод у виконанні будівельних робіт по переобладнанню в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: замуруванні дверних прорізів між приміщеннями 1-6 та 1-3, 1-7 та 1-2, 1-3 та 1-7 та влаштуванні входу з вулиці. Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 30 000 грн., по 15 000 грн. з кожного.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 лютого 2012 року спірне домоволодіння поділено в натурі та їй виділено приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м.; приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частину огорожі, що складає 37/100 частин. Її зобов`язано провести переобладнання в спірному домоволодінні, а саме: замурувати дверні прорізи між приміщеннями 1-6 та 1-3, 1-7 та 1-2, 1-3 та 1-7 та влаштувати вхід з вулиці до виділеної їй частини домоволодіння.
Разом з тим, ОСОБА_5 ухиляється від виконання судового рішення, не пускає її у виділену частину домоволодіння, відчужила свою частину домоволодіння ОСОБА_4 , на місці дверних прорізів, які вона зобов`язана замурувати, встановили обігрівальні та сантехнічні прилади. Відповідачі, перешкоджаючи в реалізації її прав власника, завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 30 000 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частину огорожі, що складає 37/100.
Присуджено (виплатити) на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за припинення права власності на 1/3 частину будинку за вищевказаною адресою, яка буде внесена на депозитний рахунок суду ОСОБА_4 в розмірі 167 805 грн.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину будинку за вищевказаною адресою, яка складається з приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частину огорожі, що складає 37/100.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 678 грн. судового збору.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
В апеляційній скарзі, яка була подана представником ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
Свої доводи мотивує тим, що судом незаконно взято до уваги висновок, зроблений експертом Черніним Я.О., оскільки вказаний експерт не прийняв до уваги земельний компонент, хоча будинок знаходиться на земельній ділянці площею 700 кв.м. і ця земельна ділянка перебуває у користуванні сторін.
Крім цього, 1/3 частина спірного житлового будинку складає 30,8 кв.м., частка відповідача є значною та може бути виділена в натурі, будинок можливо поділити, припинення права власності на вказану частину завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення порушень прав власника, виселення, вселення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Виселено ОСОБА_4 з 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме з приміщень 1-5 площею 10,9 кв.м., 1-6 площею 10,9 кв.м., 1-7 площею 9,0 кв.м., що належать ОСОБА_3 на праві власності. Вселено ОСОБА_3  в 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м., 1-6 площею 10,9 кв.м., 1-7 площею 9,0 кв.м.
Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні виділеної їй 1/3 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод у виконанні ОСОБА_3 будівельних робіт по переобладнанню в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: замуруванні дверних прорізів між приміщеннями 1-6 та 1-3; 1-7 та 1-2, 1-3 та 1-7;  влаштуванні входу з вулиці. В решті позову відмовлено.
Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року задоволено частково касаційну скаргу  ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_6 . Рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Щодо руху справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2018 року задоволено заяву представника ОСОБА_3 . Зупинено провадження у даній справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідачки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано, зокрема: Апеляційний суд Київської області, Апеляційний суд міста Києва, та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року справу призначено судді-доповідачу Волошиній В.М. у складі колегії: Слюсар Т.А., Панченка М.М.
В порядку, передбаченому статтею 33, частиною 1 статті 357 ЦПК України справу передано на розгляд судді-доповідачу Волошиній В.М., яка ухвалою від 05 жовтня 2018 року прийняла справу до свого провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року відновлено провадження у даній справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , зупинено провадження у даній справі до розгляду Святошинським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_2 (спадкоємець ОСОБА_3 ) до ОСОБА_4 , Київської міської Ради про визнання права власності на спадкове майно, 3-я особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року поновлено провадження у даній справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено заяву представника ОСОБА_2 про залучення до участі у справі правонаступника, замість відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучено її правонаступника - ОСОБА_2 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у зв`язку із припиненням повноважень суддею Волошиною В.М., справу призначено судді-доповідачу Таргоній Д.О. у складі колегії: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року справу прийнято до провадження, визначено дату та час розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі за позовними вимогами правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю останньої. В решті, підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти закриття провадження у справі за позовними вимогами правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 . Проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року без змін, як законне і обґрунтоване.
Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 лютого 2000 року ОСОБА_3 є власником 1/3 частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 700 кв.м. (а.с.10 т.1).
13 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноногом В.П. посвідчено договір дарування 2/3 частин жилого будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар дарунок - 2/3 частини жилого будинку під номером АДРЕСА_1 (а.с.8 т.1).
Звертаючись до суду із позовом про припинення права власності ОСОБА_3 на належу їй 1/3 частку будинку, позивач ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачка систематично, протягом тривалого часу не виконує свого обов`язку по утриманню будинку та прибудинкової території, не цікавиться станом будинку, припинення права власності на належну їй частину будинку не завдасть істотної шкоди відповідачу ОСОБА_3 , оскільки вона в будинку не проживає.
Розглядаючи спір, який виник між співвласниками будинку, суд першої інстанції виходив з доведеності позову ОСОБА_4 та наявності підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності ОСОБА_8 на її частку у спільному майні.
При цьому суд першої інстанції взяв до уваги Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №05/53/14-15 від 10 березня 2015 року, відповідно до якого дійсна вартість 1/3 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщення 1/5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м, приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частини огорожі, що складає 37/100, що належить ОСОБА_3 без врахування ринкової вартості земельної компоненти на момент складання висновку становить 167 805 грн. (а.с.131-137 т.1), ту обставину, що позивач вніс на депозитний рахунок суду вартість частки спірного майна, право власності на яке він просив припинити, а також те, що частку відповідача неможливо виділити або поділити в натурі, спільне користування майном є неможливим.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам, встановленим по справі, та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст.1 Протоколу №1 передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України закріплено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними,але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11; від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14; від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зазначено, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).
Ст. 12 ЦПК України (ст. 10 ЦПК України в редакції на час звернення до суду із даним позовом) встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України (ст. 60 ЦПК України в редакції на час звернення до суду із даним позовом). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Зважаючи на наведені норми, позивачем в ході розгляду справи мали б бути представлені належні та допустимі докази наявності підстав, які б дозволили суду задовольнити його позовні вимоги. В даному випадку такі вимоги закону виконані не були. 
Позивач ОСОБА_4 , заявляючи вимогу про припинення права власності ОСОБА_3 на частку у спільному майні з передачею такого права йому, належним чином наявність необхідних для цього передумов не довів.
Так, 1/3 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщення 1/5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м, приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., а всього площею 30,8 кв.м., не є незначною. Поняття "незначна частка" є оціночним і має встановлюватися враховуючи конкретні обставини справи, які доводяться позивачем. Однією з умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. За таких умов частка відповідача жодним чином не може вважатися незначною. 
Крім того, вказана 1/3 частка може бути виділена в натурі, про що свідчить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2012 року у справі №2/2608/5/12.
Вказаним судовим рішенням, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року, проведено розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_3 на праві власності приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., всього домоволодіння площею 30,8 кв.м. та 1/3 частину огорожі, що складає частку 37/100.
Виділено ОСОБА_5 на праві власності іншу частину вказаного домоволодіння , а саме: ганок , приміщення 1-1 площею 7,6 кв.м., приміщення 1-2 площею 11,2 кв.м, приміщення 1-3 площею 11,3 кв.м, приміщення 1-4 площею 21,0 кв.м., всього площею 51,1 кв.м., та господарські споруди - 2/3 частини огорожі та вбиральню, що складає 63/100.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в сумі 9 876 грн.
Зобов`язано ОСОБА_3 провести переобладнання в домоволодінні АДРЕСА_1 : замурувати дверні прорізи між приміщеннями 1-6 та 1-3, 1-7 та 1-2, влаштувати вхід з вулиці до виділеної їй частини домоволодіння.
Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні власністю, виселивши ОСОБА_5 з 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , вселивши ОСОБА_3 у виділену їй частину домоволодіння (а.с.15-24 т.1).
По-друге, до суду не було представлено жодного належного доказу з приводу неможливості спільного використання співвласниками будинку, а твердження позивача ґрунтуються на недоброзичливих стосунках між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування належним їм майном.
І насамперед, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що припинення права відповідачки на належну їй 1/3 частку в будинку не завдасть їй значної шкоди.
Судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам відповідачки про те, що вона проживає разом зі своєю сестрою, її чоловіком та дітьми в будинку АДРЕСА_2 . Спільне проживання разом із сім`єю сестри є небажаним, тому відповідачка і намагається зробити ремонт в належній їй частині будинку АДРЕСА_1 та переселитись туди жити.
Вирішуючи питання про істотність завданої шкоди внаслідок припинення права власності на частку у майні зі стягненням грошової компенсації в сумі 167 805 грн. колегія суддів враховує також наступне.
Відповідно до п.п. а п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.
Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до рішення виконкому Києво-Святошинської райради народних депутатів від 05.05.1956 року №323 під будівництво будинку по АДРЕСА_3 ) виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. (а.с.20 т.1).
На спростування доводів позивача щодо дійсної вартості частки відповідача, право власності на яке позивач просив припинити, відповідачем суду першої інстанції було надано висновок оцінювача В.О.Антонова про вартість майна.
Відповідно до вказаного висновку, ринкову вартість об`єкта оцінки - 1/3 частини житлового будинку, площею 30,8 кв.м. та 1/3 частини огорожі, які знаходяться на адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , станом на 13.05.2015 р. становить 768 893 грн. (а.с. 9-36 т.2).
Відповідачем також було надано висновок №7130/7131/7132/ додаткової судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ від 02.11.2009 р., відповідно до якого дійсна вартість 1/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 на час складання висновку становить 726 210 грн. При цьому дійсна вартість 1/3 частини земельної ділянки становить 640 407 грн. (а.с. 137-144 т.2).
Враховуючи суттєві розбіжності у визначенні ринкової вартості спірного майна, ту обставину, що експерт ПП «Апстрім-Експерт» Чернін Я.О. , який проводив оцінку, визначив вартість 1/3 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , без врахування ринкової вартості земельної компоненти, судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованими доводи відповідача про необхідність призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи.
Відповідно до висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №25/16-43 від 11.08.2016 р., дійсна ринкова вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження, з врахуванням вартості земельної ділянки, становить 1 634 356 грн. Дійсна (ринкова) вартість 1/3 частини будинку за вказаною адресою, яка складається з приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-6 площею 10,9 кв.м., приміщення 1-7 площею 9,0 кв.м., всього площею 30,8 кв.м. та 1/3 частини огорожі, що належить ОСОБА_3 , з врахуванням вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження становить 544 785 грн. (а.с. 184-191 т.2).
Вказаний висновок не викликає у суду сумнівів в його достовірності, оскільки є послідовним, відповідає обставинам справи та ґрунтується на спеціальних пізнаннях.
З огляду на дійсну вартість спірного майна, яка обрахована з урахуванням ринкової вартості земельної ділянки, на якій воно розташоване, стягнення компенсації за припинення права на частку у спільному майні в сумі 167 805 грн. не відповідатиме вимогам розумності та справедливості та завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.
Допущенні судом першої інстанції порушення норм процесуального права в частині недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності.
Колегія суддів також не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , правонаступником якої на час перегляду справи у суді апеляційної інстанції є ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції  виходив з того, що ОСОБА_3 з 2012 р. вчинила всі необхідні з її боку дії з метою виконання ухваленого судового рішення.
З огляду на ту обставину, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 лютого 2012 року, яким вирішено вселити ОСОБА_3 у виділену їй частину домоволодіння з покладенням на неї обов`язку проведення відповідного переобладнання, ухвалено у спорі, відповідачем по якому була ОСОБА_5 , вказане судове рішення не виконано, остання відчужила свою частку у спірному домоволодінні ОСОБА_4 , який заперечує проти вселення відповідача та інших вимог зустрічного позову, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних в частині виселення ОСОБА_4 з 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме з приміщень 1-5 площею 10,9 кв.м., 1-6 площею 10,9 кв.м., 1-7 площею 9,0 кв.м., що належать ОСОБА_3 , вселення останньої в 1/3 частину вказаного домоволодіння та зобов`язання ОСОБА_4 не чинити їй перешкод в користуванні виділеної їй 1/3 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 та виконанні будівельних робіт по його переобладнанню, а саме: замуруванні дверних прорізів між приміщеннями 1-6 та 1-3; 1-7 та 1-2, 1-3 та 1-7; влаштуванні входу з вулиці.
Обставини неможливості користування відповідачем спірним приміщенням підтверджується також тим, що 20.07.2016 р. експертами КНДІСЕ проводилось обстеження домоволодіння в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 не з`явився. Експерти зазначили, що доступ до приміщень будинку не забезпечено, в зв`язку з чим був проведений зовнішній огляд будівель, розташованих на території домоволодіння АДРЕСА_1 та огляд приміщень будинку через скло віконних отворів (а.с.186 т.2).
В той же час, апеляційний суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов`язання демонтувати встановлені обігрівальні і сантехнічні прилади у виділених їй приміщеннях.
Так, позивач за зустрічним позовом не визначила, які саме обігрівальні та сантехнічні прилади необхідно демонтувати, та не довела, що такий демонтаж не завдасть шкоди іншому співвласнику будинку та не призведе до неможливості користування будинком взагалі.
Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт заподіяння їй моральної шкоди відповідачем ОСОБА_4 , а тому вимоги про її відшкодування задоволенню не підлягають.
Щодо вимог правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями п. 7 ч. 1 статті 255 ЦПК України, дійшла висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись положеннями п. 7 ч. 1 статті 255, ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Закрити провадження у справі за позовними вимогами правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 у зв`язку з її смертю.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника правонаступника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у даній справі - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/3 частину житлового будинку та визнання права власності відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_4 з 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 площею 30,8 кв.м., а саме з приміщень №1-5 площею 10,9 кв.м., №1-6 площею 10,9 кв.м., №1-7 площею 9,0 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності.
Вселити ОСОБА_2 в 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 площею 30,8 кв.м., а саме приміщення №1-5 площею 10,9 кв.м., №1-6 площею 10,9 кв.м., №1-7 площею 9,0 кв.м.
Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні виділеною їй 1/3 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у виконанні ОСОБА_2 будівельних робіт по переобладнанню в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: замуруванні дверних прорізів між приміщеннями 1-6 та 1-3; 1-7 та 1-2, 1-3 та 1-7 та влаштуванні входу з вулиці.
В решті вимог зустрічного позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 15 квітня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                         Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                                          Н.В. Ігнатченко