Справа № 161/10036/20 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/574/21  Категорія: 36 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І., 
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Житлово-комунального підприємства № 3 до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Житлово-комунального підприємства № 3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року,    

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач Житлово-комунальне підприємство № 3 звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, який обґрунтовав тим, що ЖКП № 3 є підприємством, яке надає послуги населенню, пов`язані з утриманням будинку та прибудинкової території. Послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються в межах та згідно з тарифами, затвердженими рішеннями виконкому Луцької міської ради. Відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 і були споживачами послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, які надавало ЖКП № 3 до 01 лютого 2020 року. Відповідачі свої зобов`язання по сплаті коштів за фактично отримані ними послуги належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 01.02.2020 утворилась заборгованість по оплаті за надані комунальні послуги в розмірі 6242,55 грн. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 810,36 грн інфляційних втрат та три відсотків річних від простроченої суми, що становить 187,28 грн. Просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 6242,55 грн, 810,36 грн інфляційних втрат та 187,28 грн 3% річних від простроченої суми та відшкодувати понесені судові витрати.
10.08.2020 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2586,99 грн, 481,51 грн інфляційних втрат та 200,84 грн три відсотки річних від простроченої суми, а також судовий збір в розмірі 2102 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що представник позивача з`явилась в судове засідання і не заперечувала про винесення заочного рішення. В заяві від 10.08.2020 зменшив розмір позовних вимог саме з дотриманням норм ст. 257 ЦК України. Підприємство просило стягнути заборгованість, яка виникла з 01.06.2017 (позов подано 23.06.2020) до 01.02.2020, тобто строк позовної давності не сплив. Розрахунок заборгованості проведений за період з червня 2017 року по січень 2020 року, в межах трьохрічного строку позовної давності. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати стягнути з відповідачів.
Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу в якому вказують, що позивачем були заявлені позовні вимоги на суму 6242,55 грн, яка знаходиться поза межами строку позовної давності і щодо якої сплив строк позовної давності. Підготовче засідання у цій справі відбулося 28.07.2020, а заяву про зменшення позовних вимог позивачем подано 10.08.2020, що суперечить п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Позивач подав відповідь на відзив в якому вказує, що нарахована заборгованість за період з червня 2017 року по січень 2020 року знаходиться в межах трирічного строку позовної давності та підлягає стягненню з відповідачів.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність щодо вимог пред`явлених ЖКП № 3 до відповідачів сплинула і про застосування позовної давності заявлено відповідачами.
З такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції.
Судом встановлено, і це не заперечується відповідачами, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають відповідачі в даній справі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Вказаний житловий будинок до 01 лютого 2020 року перебував на обслуговуванні у ЖКП № 3, яке надавало послуги з утримання цього будинку та прибудинкової території за плату в межах діючих тарифів, затверджених рішеннями виконкому Луцької міської ради, що підтверджується актами виконаних робіт.
Позивач надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи, в т.ч. актами виконаних робіт за період з липня 2017 року по січень 2020 року включно. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем не надавались послуги з утримання будинку і прибудинкової території, або вони були неякісними, відповідачі суду не надали.
Структура та вартість комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, нарахування вартості послуг визначено рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради № 346-1 від 31.05.2010 року, № 319-1 від 05.06.2013 «Про тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», № 792-12 від 21.12.2016 «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», № 20-1 від 24.01.2018 «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», яким, зокрема встановлено тариф і на утримання будинку і прибудинкової території, в якому знаходиться квартира відповідачів та які відповідно до ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування» є обов`язковими для виконання в тому числі і громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. 
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання жилово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, ЗУ від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який втратив чинність 01.05.2019.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, за положеннями зазначених вимог закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 (справа № 6-59цс13). 
Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу УРСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572.
За положеннями пункту 5, частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (із змінами внесеними постановою від 24 січня 2006 р. N 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між позивачем і відповідачами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) – вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторонни у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). 
Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Як встановлено з розрахунку, позивач нараховував заборгованість за кожен календарний місяць. Оскільки заборгованість нараховувалась щомісячно, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Із позовом про стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги позивач звернувся 23 червня 2020 року. 
Апеляційним судом встановлено, що за період з червня 2017 року по січень 2020 року включно (в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності) утворилась заборгованість відповідачів по оплаті в сумі 2586,99 грн.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер. Тому 3% річних не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України. За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовують загальний строк позовної давності три роки (ст. 257 ЦК).
Відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих послуг, тому вони на вимогу позивача повинні оплатити інфляціійні втрати та три проценти річних від простроченої суми. 
Позивачем подано розрахунок інфляційних збитків, розмір яких з 01.07.2017 по 31.01.2020 становить 481,51 грн та розрахунок 3% річних з 01.07.2017 по 31.01.2020, розмір яких становить 200,84 грн.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про стягнення з відповідачів в користь позивача заборгованості по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з червня 2017 року по січень 2020 року включно в сумі 2586,99 грн, за прострочення зобов`язання –інфляційних втрат в сумі 481,51 грн та три проценти річних в сумі 200,84 грн.
Рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
За ч. 1, 13 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви позивачем, який є юридичною особою, було сплачено 2102,00 грн судового збору, тобто у мінімальному розмірі визначеному на час звернення до суду. За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено 3153,00 грн судового збору. 
Матеріали справи не містять доказів наявності пільг у відповідачів з сплати судового збору. 
У зв`язку з задоволенням апеляційним судом позовних вимог у цій справі витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у цій справі в сумі 5255,00 грн підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Житлово-комунального підприємства № 3 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Житлово-комунального підприємства № 3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Житлово-комунального підприємства № 3 (код ЄДРПОУ 30473452) заборгованість по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2586,99 грн (дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість гривень 99 копійок), інфляційні втрати в сумі 481,51 грн (чотириста вісімдесят одна гривня 51 копійка) та три проценти річних за прострочення зобов`язання в сумі 200,84 грн (двісті гривень 84 копійки), а всього 3269,34 грн (три тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень 34 копійки). 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Житлово-комунального підприємства № 3 витрати по сплаті судового збору в сумі 5255,00 грн (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень), по 2627,50 (дві тисячі шістсот двадцять сім гривень 50 копійок) з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий  

Судді