Справа № 350/194/21 
Провадження № 22-ц/4808/798/21 
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                Мельник О.В.
з участю                  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Рожнятівського районного суду від 19 квітня 2021 року, ухвалене  у складі судді  Пулик М. В. у м.Рожнятові,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписанням заяви, згідно умов якого останній отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 53 000 грн. Позичальник підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. В редакції Умов та Правил від 01 березня 2019 року сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна» та 84 % для картки «Універсальна Голд». У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 29 грудня 2020 року виникла заборгованість в сумі 30 999, 36 грн., з яких : тіло кредиту - 0 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 30 999, 36, яку просив стягнути з ОСОБА_1 та 2270 грн судового збору на користь банку.
15 березня 2021 року представник АТ КБ «Приват Банк» Савіхіна А.М. подала заяву про закриття провадження у справі та повернення сплаченого судового збору, посилаючись на те, що в процесі розгляду справи стало відомо про сплату ОСОБА_1 всю суму заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2011 року. 
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 19 квітня 2021 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Повернуто Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1135 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1135 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 
Не погоджуючись з ухвалою суду в частині стягнення судового збору,   ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права й постановив незаконну ухвалу. На думку апелянта, суд не врахував того, що не встановленого жодного факту неналежного виконання ним зобов`язань за договором. Крім того, банком не було подано заяви про досудове врегулювання спору та не було підстав для стягнення з нього судового збору. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні  ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити  скаргу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення  осіб,  які беруть  участь  у  розгляді  справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Постановляючи ухвалу про залишення закриття провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки від 19.02.2021 виданої АТ КБ «Приват Банк», рахунок позивачем закрито, заборгованість відсутня. Враховуючи викладене, суд вважає, що провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості слід закрити, у зв`язку з відмовою позивача від позову. Зважаючи на те, що провадження у справі закривається, у зв`язку з відмовою позивача від позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та з відповідача на корить позивача слід стягнути судові витрати, а саме 50 відсотків судового збору, який сплачено на підставі платіжного доручення №PROM1BFXEL 0410001 від 11 січня 2021 року.
Ухвала в частині закриття провадження апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Ухвалене судом першої інстанції рішення про стягнення з відповідача судового збору не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
       Судом встановлено, що у лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Рожнятівького районного суду від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.
15 березня 2021 року представник АТ КБ «Приват Банк» Савіхіна А.М. подала заяву про закриття провадження у справі та повернення судового збору.
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 19 квітня 2021 року закрито провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 255 ЦПК України
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. 
Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. ( ч. 4 ст. 255 ЦПК України)
Встановлено, що ОСОБА_1 подано довідку про закриття картки Універсальна Голд від 19 лютого 2021 року, підтвердження задоволення та визнання позовних вимог АТ КБ «Приват банк» відповідачем ОСОБА_1 у заявленому розмірі 30 999,36 грн в матеріалах справи немає, а тому відсутні підстави застосувати ч. 3 ст. 142 ЦПК України. 
Таким чином, в даному випадку застосовується загальне правило, передбачене ч. 3 ст. 142 ЦПК України - у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються.
Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону, тому підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1135 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) грн з відмовою у задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, підлягає стягнення з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім ) грн судового збору за подання апеляційної скарги .
Керуючись ст. 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний  суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Рожнятівського районного суду від 19 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1135 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) грн скасувати та відмовити у стягненні з ОСОБА_1 понесені Акціонерним товариством комерційним банком «Приват банк» судові витрати.
Стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім ) грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.
Повний текст складено 26 травня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               І.В.Бойчук
                                                               В.А.Девляшевський