ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року	Львів	Справа № 308/2322/21 пров. № А/857/4580/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                            Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                 Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:        Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2021 року, головуючий суддя – Крегул М.М., ухвалене о 16:46 год. у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2021 року позивач – Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з позовом до громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просила затримати громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала те, що відповідач о 20 год. 20 хв. 19 лютого 2021 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», в місцевості між лінією інженерних прикордонних споруд та державного кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в районі 312 прикордонного знаку, на відстані 200м до лінії державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку.
Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
На підставі вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення про примусове повернення за межі території України, однак таке рішення відповідач виконати не в змозі оскільки на момент подачі адміністративного позову в нього відсутні грошові кошти, а також відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», в зв`язку з чим у відповідача відсутня можливість законним шляхом залишити територію України, а тому буде ухилятись від виконання такого рішення.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетину державного кордону України, українською мовою не володіє, знайомих та рідних на території України не має, необхідно затримати громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2021 року позов задоволено; затримано громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, громадянин Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове видворення, а майбутнє ухилення від його виконання матеріалами справи не підтверджується.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, громадянин Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) о 20 год. 20 хв. 19 лютого 2021 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», в місцевості між лінією інженерних прикордонних споруд та державного кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в районі 312 прикордонного знаку, на відстані 200м до лінії державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку. Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. 
Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання відповідача від 19.02.2021 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 20.02.2021 року.
Враховуючи, що в останнього коштів для виїзду з України немає, українською мовою на достатньому рівні не володіє, рідних на території України які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 22.02.2021 року прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до країни походження або третьої країни. 
Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом про примусове видворення ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) за межі території України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ухилятиметься від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення чинного законодавства України з прикордонних питань, а також відсутність у нього грошових коштів, необхідних для виїзду за кордон.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.14 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частиною 5 статті 26 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Згідно ч.1 ст.30 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Отже, з системного аналізу наведених правових норм слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства мають передувати дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
З матеріалів справи видно, що відповідач є нелегальним мігрантом.
Також апеляційний суд вважає, що відповідач, будучи нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних підстав, а тому існує ризик його втечі.
Колегія суддів звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом “f” п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. 
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі. 
З урахуванням вищенаведеного, з огляду на існування ризику невиконання відповідачем рішення про примусове повернення, оскільки останній мав намір незаконно перетнути кордон з України в Словацьку Республіку, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд попередньої інстанції щодо  необхідності  затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Ліван ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2021 року у справі №308/2322/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 23.04.2021 року.