УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13971/20 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 47 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І. 
з участю секретаря судового засідання Лісової Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/13971/20 за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури про відшодування шкоди, заподіяної особі  незаконними рішеннями  та діями  органів досудового розслідування та прокуратури 
за апеляційною скаргою Житомирської обласної прокуратури на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на свою користь 2 000 000 грн моральної шкоди. 
В обгрунтування позовних вимог вказав, що 01.01.2011 було порушено кримінальну справу №089002/11 щодо директора ТОВ «Полісся газенерго» ОСОБА_1 (позивача) за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 02.02.2011 його було затримано в порядку ст. 115 КПК України (в ред. 1960 року) за підозрою у вчиненні зазначеного злочину. В подальшому, постановою Богунського районного суду м. Житомира йому було продовжено строк тримання під вартою до 10.02.2011. Постановою Апеляційного суду Житомирської області до обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою додано можливість сплати застави в сумі 30 000,00 грн. За наслідком внесення 31.05.2011 відповідної суми застави його звільнено з-під варти 01.06.2011. Вироком Корольовського районного суду м. Житомира його виправдано за обвинуваченням за ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України. 25.11.2016 ухвалою Апеляційного суду Житомирської області вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 10.07.2018 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25.11.2016 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. 11.06.2019 року ухвалою Апеляційного суду Житомирської області вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року залишено без змін. Згідно ухвали Верховного Суду від 26.02.2020 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2020 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16.11.2019 року залишено без змін, касаційну скаргу без задоволення.
Посилаючись на те, що положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено відшкодування моральної шкоди в разі постановлення виправдувального вироку суду, мінімальний розмір якої визначається ст. 13 відповідного Закону, позивач просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету на свою користь завдану моральну шкоду в сумі 2 000 000,00 грн. 
В обгрунтування розміру моральної шкоди зазначив, що він тривалий час перебував під слідством і судом, а саме у період із 02.02.2011 по 26.02.2020 (108 місяців), що призвело до приниженні його честі, гідності, ділової репутації, у зв`язку із перебуванням під незаконним слідством втрати звичайного кола оточення, зокрема друзів, рідних, колишній соціальний статус, він перебував тривалий час у стресовому стані, у зв`язку із чим відбулося погіршення самопочуття, а також він був позбавлений можливості знайти пристойну роботу.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.  Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 500 000,00 грн.
У поданій апеляційній скарзі, Житомирська обласна прокуратура , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України 601 800 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження перенесених душевних страждань, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, а тому суд безпідставно дійшов висновку про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, посилаючись лише на факт перебування його під вартою та подальше виправдання. Також прокуратура вказала, що обраховуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції неправильно визначив період перебування позивача під слідством і судом із 02.02.2011 по день ухвалення Верховним Судом остаточного рішення у кримінальному провадженні, так як кінцевий строк пов`язується із часом набрання законної сили виправдувальним вироком, тобто 11.06.2019, що впливає на розмір відшкодування моральної шкоди. Таким чином зазначає, що правильний період, за який може бути відшкодована моральна шкода позивачу, є з 02.02.2011 до 11.06.2019, що складає 100 місяців і 9 днів, а розмір відшкодування моральної шкоди - 601 800 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що нанесена моральна шкода незаконним слідством є доведеною, судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини справи, а присуджена судом компенсація є співрозмірною та не призведе до незаконного збагачення за рахунок держави, про що зазначається в апеляційній скарзі.
В суді апеляційної інстанції представник прокуратури Смолевич Ю.В. доводи апеляційної скарги підтримав, пояснив, що судом першої інстанції неправильно визначено період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом - до постановлення судового рішення судом касаційної інстанції, а не до набрання законної сили виправдувальним вироком, що потягло неправильне визначення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги Житомирської обласної прокуратури, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що з моменту порушення кримінальної справи на нього чинився тиск з боку органів слідства - було проведено близько 20 обшуків як у нього вдома, так і в приміщення його підприємства ТОВ «Полісся газенерго», зазначив, що його тримали під вартою в нелюдських умов. Слідство по справі штучно затягувалося з різних процесуальних підстав, що спричиняло йому додаткові душевні хвилювання. Вказав, що він був директором великого розвинутого підприємства, яке входило в десятку найкращих економічно розвинутих газових підприємств України та мав значні заробітки, які перевищили б розмір моральної шкоди за кілька років роботи цього підприємства. Проте, внаслідок незаконного кримінального переслідування його бізнес було знищено, а він сам, як директор підприємства, втратив усе. Крім того вказав, що за час розгляду кримінальної справи він мав можливість влаштуватися на престижну роботу, намагався балатуватися в депутати Оліївської сільської ради, проте наявність кримінального провадження перешкоджала в реалізації його мети. У теперішній час він є депутатом місцевої ради і все робить для того, щоб виправдати довіру своїх виборців. Позивач зазначив також, що внаслідок протиправних дій органів дізнання та досудового слідства він втратив засоби до існування, усе майно, рахунки та грошові кошти були арештовані. На грунті нервозності у нього виникали сварки з дружиною, погіршилося здоров`я, що призвело до інсульту. Виходячи із наведеного, пояснив, що сума моральної шкоди - це гарантований мінімум компенсації його страждань внаслідок незаконного кримінального переслідування.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечив проти доводів апеляційної скарги, надав пояснення, аналогічні поясненням його довірителя. Додатково наголосив, що з метою встановлення обгрунтованості моральної шкоди, судом першої інстанції допитувалися свідки - дружина ОСОБА_1 , його адвокат, який представляв інтереси в кримінальному провадженні, а також співзасновник підприємства ОСОБА_3 . Вказав, що внаслідок незаконного кримінального переслідування було знищено успішну людину та підприємця, викреслено з життя молоді продуктивні роки, зіпсовано здоров`я, репутацію. 
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.01.2011 було порушено кримінальну справу №089002/11, щодо директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся газенерго» ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.
02.02.2011 ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 115 Кримінального процесуального кодексу України (1960 року) за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.
04.02.2011 постановою Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 строк затримання продовжено до 10.02.2011 року.
04.02.2011 ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.
10.02.2011 постановою Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.
01.04.2011 постановою Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до чотирьох-місяців.
31.05.2011 постановою Апеляційного суду Житомирської області до обраного щодо
ОСОБА_1 запобіжного заходу - тримання під вартою, встановлено можливість сплати застави в сумі 30 000,00 гривень.
31.5.2011за ОСОБА_1 було внесено заставу в сумі 30 000,00 гривень.
01.06.2011 ОСОБА_1 було звільнено з-під варти, у звязку з внесенням застави.
28.02.2012 кримінальна справа №11/089002, щодо директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся газенерго» ОСОБА_1, направлена прокурору Житомирської області для подання до суду для розгляду по суті.
26.03.2015 постановою Корольовського районного суду міста Житомира по справі №296/415/12 , кримінальну справу відносно ОСОБА_1 направлено прокурору Житомирської області для організації проведення додаткового розслідування.
26.5.2015ухвалою Апеляційного суду Житомирської області по справі №296/415/12, постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 26.03.2015 року відносно ОСОБА_1 скасовано, кримінальну справу повернуто в суд першої інстанції для розгляду по суті пред`явленого обвинувачення.
16.2.2016вироком Корольовського районного суду міста Житомира по справі №296/415/12 ОСОБА_1 було виправдано за обвинуваченням за частиною 2 статті 212, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.
25.11.2016 ухвалою Апеляційного суду Житомирської області по справі №296/415/12, вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.
10.07.2018ухвалою Верховного Суду по справі №296/415/12 вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25.11.2016 щодо ОСОБА_1 , скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.
11.06.2019 ухвалою Апеляційного суду Житомирської області по справі №296/415/12 , вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №296/415/ вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2019 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом зазнав моральних страждань.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з застосованими заходами кримінального забезпечення, а саме, арештом на банківські рахунки, юридична особа, директором якої є позивач, була позбавлена можливості виконувати дії по зобов`язаннях перед іншими суб`єктами господарювання, що виявилось у погіршення ділової репутації як юридичної особи, так і керівника, позбавляло можливості планувати господарську діяльність на майбутнє. 
Суд першої інстанції вказав, що визнає як суттєві обставини на підтвердження змін у звичайному способі життя позивача не лише об`єктивні фактори у вигляді значної кількості судових засідань та супроводжуючих процедур, пов`язаних з необхідністю захисту та поновлення порушених прав, але й інші, як суб`єктивні, що виявились через психоемоційне усвідомлення особою можливих наслідків у вигляді засудження за вчинення тяжкого злочину з передбаченою мірою покарання.
Суд зазначив, що виходячи з терміну перебування позивача під слідством, а саме: з 02.02.2011 року - як дати затримання особи, по 26.02.2020 року - ухвалення остаточного рішення Верховним Судом, що становить 108 місяців та 24 дні, розмір моральної шкоди не може бути меншим 6000,00 грн. * 108 міс. + 6000/30 * 24 дні = 652 800,00 грн.
Врахувавши характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з тривалою ізоляцією від суспільства через знаходження під вартою, перебуванням під слідством, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв`язків і стосунків з іншими людьми, негативні впливи, що було пов`язано із необхідністю докладати значних зусиль для відновлення та організації свого життя, суд дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди в сумі 1 500 000,00 грн., яка відповідатиме принципам розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення 1 500 000,00 грн.  на відшкодування моральної шкоди позивачу, проте вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення щодо визначення періоду перебування позивача під слідством та судом та визначення мінімального розміру моральної шкоди.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»  підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Частиною другою статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.
 Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Визначаючи межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, суд першої інстанції припустився помилки при обрахунку періоду, за який підлягає стягненню сума моральної шкоди та її розміру.
Так, у пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанції правильно вважав, що його початком є 02.02.2011 - дата затримання за підозрою у вчиненні правопорушення. Проте, вважаючи, що, останнім днем перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є  26.02.2020 - дата постановлення ухвали Верховного Суду, якою виправдувальний вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2019 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, суд першої інстанції не врахував, що правильним останнім днем є день набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2019 про залишення без змін виправдувального вироку суду першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 532 КПК України судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили судовим рішенням, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції. 
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені, зокрема, в його постановах від 12.02.2020 по справі № 295/692/17, від 14.04.2021 по справі № 520/144448/18 .
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкових висновків, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом.
Оскільки вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 16.02.2016, яким виправдано ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.20219 залишено без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у , а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним.
Таким чином період перебування позивача під слідством та судом складає не 108 місяців та 24 дні (з 02.02.2011 по 26.02.2020), як помилково зазначено судом першої інстанції, а правильно вважати період з 02.02.2011 по 11.06.2019 (100 місяців та 9 днів).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги у цій частині, зокрема щодо неправильності визначення судом першої інстанції перебування ОСОБА_4 під слідством та судом.
Оскільки строк перебування під слідством та судом становить 100 місяців та 9 днів, тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 601 800 грн (6 000 грн х 100 міс + (6 000 грн/30днів х 9 днів).
За викладених обставин оскаржуване судове рішення щодо визначення строку перебування під слідством та судом підлягає зміні в частині наведених мотивів.
Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, дійшов висновку про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом, та встановив такий розмір на рівні 1 500 000 грн, з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань,  інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин справи, стану здоров`я.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції враховано засади розумності та справедливості.
Так, судом першої інстанції під час розгляду справи, на підтвердження обставин спричинення ОСОБА_1 душевних страждань були допитані свідки - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 
ОСОБА_5 , яка є дружиною позивача вказала, що до початку кримінального переслідування її чоловік був поважним бізнесменом, потім почалися перевірки його підприємства у зв`язку із чим порушили кримінальну справу, після чого змінився його моральний стан. ОСОБА_1 став роздратований, виникли часті сварки у сім`ї, погіршилося його здоров`я, в подальшому у їх будинку почалися часті обшуки, під час яких працівники правоохоронних органів часто пошкоджували майно, змінилося ставлення оточуючих, сім`я залишилася без коштів для існування, працювала тальки вона, а коли чоловіка взяли під варту, то у нього почалися серйозні проблеми зі здоров`ям. Вказувала, що оскільки з`явилася можливість внесення застави, вона позичала кошти. Наголошувала, що на її чоловіка чинився тиск, у зв`язку з чим він перебував у постійному стресі.
Свідок ОСОБА_6 , який був захисником ОСОБА_7 у кримінальному процесі, вказав, що позивач морально стійка людина, проте після його арешту він був морально зломлений та хворий. Внаслідок незаконного кримінального переслідування у ОСОБА_1 погіршилися сімейні стосунки, він став нервовий, змінився матеріальний стан, а його бізнес було зруйновано, хоча до цих подій він був досить успішним. За 9 років слідства на ОСОБА_1 чинився тиск з боку слідства.
Свідок ОСОБА_3 , який був співзасновником ТОВ ТОВ «ПоліссяГазЕнерго» і також був підсудним у цій кримінальній справі, пояснив, що за час кримінального переслідування ОСОБА_1 втратив все - здоров`я, гроші, бізнес, а оточуючі перестали з ним спілкуватися. 
Колегія суддів зазначає, що і сам ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду пояснив, що він був директором великого розвинутого підприємства, яке входило в число найкращих економічно розвинутих газових підприємств України та мав значні заробітки. Проте внаслідок незаконного кримінального переслідування його бізнес було знищено, а він сам, як директор підприємства, втратив свій авторитет.
Вказані обставини підтверджуються листом «Ліги кращих» Міжнародного економічного рейтингу від 19.11.2009, в якому відзначається, що підприємство ТОВ «ПоліссяГазЕнерго», директором якого є ОСОБА_1 , здобуло перевагу над конкурентами за підсумками останніх трьох років та протягом одного року може носити звання лідера економіки України та отримати відповідне Свідоцтво підтверджене міжнародною торговою палатою, а його керівнику ОСОБА_1 буде вручено відзнаку - орден «Зірка економіки України» ІІІ ступеня (а.с. 30-31 том 1). Вказане свідчить про успішність діяльності ОСОБА_1 до порушення кримінальної справи.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що внаслідок тривалого кримінального провадження, арешту банківських рахунків, юридична особа, директором якої є позивач, була позбавлена можливості виконувати дії по зобов`язаннях перед іншими суб`єктами господарювання, що виявилось у погіршення ділової репутації як юридичної особи, так і керівника, позбавляло можливості планувати господарську діяльність на майбутнє.
Вказане позначилося на стосунках у сім`ї, із оточуючими моральному стані та стані здоров`я позивача. За виниклих обставин твердження позивача щодо порушення соціальних зв`язків, в тому числі, із друзями, близькими, знайомими внаслідок поширення інформації про можливість вчинення особою тяжкого злочину є зрозумілими та виправданими.
Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 перебував під слідством, в тому числі і під вартою в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 500 000 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути враховані, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення моральної шкоди у підвищеному розмірі за час перебування ОСОБА_1 під слідством не заслуговують на увагу та спростовуються викладеним вище. 
Твердження прокурора, що визначений розмір морального відшкодування веде до збагачення позивача є безпідставними з огляду на особливість кримінальних правопорушень, за яким обвинувачувався ОСОБА_1 , що пов`язані з господарською та службовою діяльністю.
Матеріалами справи підтверджується, що на час відкриття кримінального провадження ОСОБА_1 обіймав посаду директора ТОВ «Полісся газенерго», яке було одним із найбільш економічно розвинутих газових підприємств України та обумовлювало отримання значних доходів, яких ОСОБА_1 був позбавлений внаслідок незаконного переслідування. 
За умови відсутності обставин перебування під слідством та судом упродовж майже дев`яти років, позивач мав би можливість продовжувати успішно вести підприємницьку діяльність, отримувати достатні прибутки та досягти більшого рівня матеріального забезпечення, ніж розмір заподіяної йому моральної шкоди, яку прокурор вважає незаконним збагаченням. 
Отже, зважаючи на доводи позивача, мотиви викладені в рішенні суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що визначений розмір морального відшкодування є належною компенсацією за нанесену незаконними діями державних органів шкодою, спричиненою ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням його прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)
Держава Україна бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).
Проте, зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, на правильність ухваленого рішення не впливають.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині визначення періоду перебування під слідством та судом та мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, а в решті рішення суду залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 березня 2021 року змінити в частині мотивів визначення періоду перебування під слідством та судом, вказавши період з 02.02.2011 по 11.06.2019, що складає 100 міс. 9 дн., а розмір відшкодування моральної шкоди - 601 800грн. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31.05.2021.

Головуючий Судді