ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2539/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання довідки незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державного закладу «Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (далі – відповідач, Центральна МСЕК) про визнання незаконною довідки про невизнання його інвалідом та зобов`язання поновити інвалідність. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІІІ група інвалідності у зв`язку з пораненням вже була встановлена, а тому підстави для видачі довідки про невизнання його інвалідом у відповідача були відсутні. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час огляду відповідачем встановлено, що стан позивача суттєво не змінився. Отже, у зв`язку з встановленням йому у 2017 році інвалідності ІІІ групи, відповідач зобов`язаний був її продовжити. Акцентує увагу, що поранення призвело до зміни стану його здоров`я, має наслідком неможливість продовжувати трудову діяльність за спеціальністю, здобутою в інституті та в армії. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що позивач у період з 08 жовтня 2015 року по 25 липня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпечені її проведення і захисті    незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою від 11 серпня 2017 року.
24 липня 2016 року позивач отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правового передпліччя з багатоуламковим вогнепальним переломом обох кісток правого передпліччя н/3 діафізу зі зміщенням уламків. Вогнепальне кульове наскрізне поранення правої стопи з вогнепальним багатоуламковим переломом 3 плесневої кістки зі зміщенням уламків. 
Згідно із перевідного епікриза від 25 липня 2016 року № 1545 хірургічного відділення військової частини - польової пошти НОМЕР_1 у стані середньої тяжкості позивач був переведений в Дніпровський військовий шпиталь для продовження лікування.
Також судом установлено, що, зокрема, з 26 липня 2016 року та 28 липня 2016 року позивачу було проведено операції та згідно із перевідним епікризом Дніпропетровського військового клінічного госпіталя в/ч НОМЕР_2 позивача переведено до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України для подальшого лікування, де     проведено, зокрема    повторні хірургічні обробки вогнепальних ран, та для продовження лікування у військовий госпіталь бундесверу.
Згідно із направленням Святошинського районного у місті Києві військового комісаріата від 07 вересня 2017 року позивача направлено на МСЕК для визначення групи інвалідності та призначення ступеня    працездатності у відсотках внаслідок захворювання, поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини згідно із свідоцтвом про хворобу.
Під час первинного огляду позивачу встановлено ІІІ група інвалідності з 18 вересня 2017 року у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 01 жовтня 2018 року. Дата чергового переогляду визначена – 18 вересня 2018 року. Ступінь втрати працездатності - 40 %. 
26 жовтня 2018 року позивача направлено на переогляд у зв`язку із закінченням терміну інвалідності.
06 листопада 2018 року Центральною МСЕК позивачу видана довідка невизнання інвалідом.
Також згідно із актом огляду МСЕК від 26 листопада 2018 року групу інвалідності позивачу не встановлено.
Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем процедура проведення медико-соціальної експертизи позивача дотримана. 
Надаючи оцінку спірних правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особам з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає  Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року №2961-IV з наступними змінами та доповненнями у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2961-IV).
Відповідно до  статті    1 цього Закону  медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №875-ХІІ) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії з зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
За приписами  статті 3 цього Закону  інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.
Постановою Кабінета Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі – Положення) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі – Положення про встановлення інвалідності).
Згідно пункта 1 Положення в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин ним визначається процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Пунктом 3 цього Положення закріплено, що Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
У пункті    4 Положення вказано, що медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар утворює Міністерство охорони здоров`я.
Приписами пункта 10 Положення обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.
В силу вимог пункта 12 цього Положення до повноважень Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії віднесено надання лікарям комісій консультаційної допомоги з питань проведення медико-соціальної експертизи; проведення у складних випадках огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.
Згідно з пунктом    15 Положення комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.
Відповідно до пунктів 17 та 19 Положення Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Пунктом 20 цього Положення закріплено, що   Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп  інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року №651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за №1295/20033 затверджено Інструкцію про встановлення груп інвалідності (далі – Інструкція №651).
Пунктом 2.1  цієї Інструкції встановлено, що до основних видів порушення функцій організму людини, які визначаються медико-соціальною експертизою, належать: порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, мови, емоцій, волі); порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової, температурної та інших видів чутливості); порушення статодинамічних функцій (голови, тулуба, кінцівок, рухливих функцій, статики, координації руху); порушення функції кровообігу, дихання, травлення, виділення, обміну речовин та енергії, внутрішньої секреції, імунітету тощо; мовні порушення (не обумовлені психічними розладами), порушення голосоутворення, форми мови - порушення усної (ринолалія, дизартрія, заїкання, алалія, афазія) та письмової (дисграфія, дислексія), вербальної та невербальної мови; порушення, які викликають спотворення (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, які призводять до зовнішнього спотворення, аномальні дефекти травного, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тулуба).
Відповідно до пункта 2.2 Інструкції №561  критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.
Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II або III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Згідно пунктів 2.3-2.5 вказаної Інструкції критерії встановлення інвалідності визначені у пункті 27 Положення про встановлення інвалідності.    
Причини інвалідності встановлюються згідно з пунктом 26 цього Положення. Повторний огляд інвалідів проводиться згідно з пунктом 22.
Згідно із пунктом 26 Положення про встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.
Пунктом 22 Положення    про встановлення інвалідності передбачено, що повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.
Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.
Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі вивчення медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 26 вересня 2018 року у справі №817/820/16 та від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16.
В даному випадку за наслідками первісного огляду МСЕК 18 вересня 2017 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з визначенням терміну - 1 рік, тому на позивача поширюється загальне правило щодо проведення повторного огляду, який відбувся 06 та 26 листопада 2018 року і за результатами якого позивачу групу інвалідності не встановлено.    
Згідно з пунктом 23 вказаного Положення про встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням    районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.
Відповідно до пунктів 24, 25 даного Положення встановлення інвалідності рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.    
В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.    
Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.
У даному випадку позивач скористався правом на оскарження рішення МСЕК. Із акта огляду Центральної МСЕК від 26 листопада 2018 року вбачається, що огляд позивача був проведений у складі голови та членів комісії. При винесенні експертного рішення були враховані, зокрема, наступні документи: направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) від 26 жовтня 2018 року за формою первинної облікової документації № 088/о, медсправа, виписка з амбулаторної карти, виписки, епікризи.
При цьому, в акті МСЕК містяться дані обстеження лікарів.
В пункті 34 акта наведено обґрунтування, якими встановлено відсутність підстав для визнання позивача інвалідом, оскільки функціональні порушення з боку опорно-рухового апарату у вигляді наслідків вогнепального поранення правої верхньої кінцівки обмежують життєдіяльність в незначному ступені.
При цьому, позивач відмовився від запропонованого Центральної МСЕК обстеження в ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.    Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька