ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/4030/20 пров. № А/857/3967/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року (суддя Сидор Н.Т., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/4030/20  за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області  про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу, -                                                         
                                                      
                                                         ВСТАНОВИВ:

26.05.2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області  про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу № ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.2020.
Рішенням  Львівського окружного адміністративного  суду  від 21 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального  права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване  рішення Львівського окружного адміністративного суду від  21.12.2020 року  та ухвалити нове рішення якимпозов задовольнити.  
В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що фізична особа-підприємець, яка викристовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за ч.2 ст.265 КзПП України та ч.3 ст.41 КУпАП за вчинення правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у звязку з порушенням принципу  non bis in iden як складового елементу принципу верховенства права.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, просить оскаржуване рішення залишити без змін.
В судовому засіданні апелянт надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.  
Відповідач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. 
Протокольною ухвалою суду від 26.04.2021 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до  висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 10.02.2020  № 0416-П та направлення від 10.02.2020 № 0416 інспекторами праці з 11.02.2020 по 21.02.2020 проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування щодо додержання вимог законодавства про працю з питань проведення неоформлених трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ.
Згідно з актом від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ в ході проведення інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 о 10 год 10 хв 13.02.2020 інспекторами праці здійснено вихід за фактичною адресою місця здійснення господарської діяльності підприємця, а саме: АДРЕСА_2 , де зафіксовано засобами відеотехніки допуск до роботи особи, що виконувала трудову функцію. Вищезазначена особа назвалася ОСОБА_2 та повідомила, що є тещою ФОП ОСОБА_1 та не перебуває з ним у трудових відносинах. 13.02.2020 о 10 год 10 хв перебуває на робочому місці бармена на час відсутності підприємця, та ще деколи виходить та допомагає в барі. З наданих у ході інспекційного відвідування документів встановленого, що у ФОП ОСОБА_1 працевлаштований один працівник, а саме – ОСОБА_3 . Від надання пояснень щодо факту виконання трудової функції особою, що назвалась ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 відмовився та жодних документів, які б свідчили про укладення з нею трудових відносин, не надав.
Вищезазначене, за твердженням відповідача, свідчить про допуск фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відтак постановою № ЛВ11197/317/ПД/ФС від 23.04.2020 за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ щодо порушень у ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 “Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу”, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 (сорок сім тисяч двісті тридцять) гривень.
У відповідності до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 № 340 (далі - Положення №340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Підпунктом 5 п. 4 Положення №340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, тафізичними особами, які використовують найману працю.
За змістом ст.  265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частиною 4 ст. 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у ч. 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вже зазначено вище, за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ щодо порушень у ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 “Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу” Постановою № ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.20020 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 (сорок сім тисяч двісті тридцять) гривень.
Відповідно до оскаржуваної постанови, в ході інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , за адресою фактичного місця здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 , за виконанням трудової функції бармена, виявлено особу, яка представилась ОСОБА_2 , яка не перебуває з останнім у трудових відносинах. 
Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, що не впливає на висновок суду у даній справі, покликання позивача на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 у справі № 442/1473/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачена також КУпАП.
Згідно ч.3 ст.41 КУпАП, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства  тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, частиною другою статті 265 КЗпП України та частиною третьою статті 41 КУпАП   передбачена відповідальність для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Штраф за ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.3 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається судом, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що і стаття 265 КЗпП України, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці” від 28.12.2014.
Вказаний закон передбачав введення ст.265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців  юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.
Натомість ст.41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.
Тобто, ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП ) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.
Однак, у разі притягнення до відповідальності ФОП на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).
Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України.
Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд апеляційної інстанції бере до уваги : (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності, - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.
Водночас положення абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача ідентичні.
Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині другій ст.265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 22.04.2019 по справі №806/2143/18.
Відтак колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, про те, що накладення на юридичних осіб та ФОП санкцій, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України неможливо ототожнювати з притягненням до адміністративної відповідальності.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповного зясування обставин справи, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.
Відтак слід визнати протиправною та скасувати прийняту відповідачем постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Управління Держпраці у Львівській області № ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.2020.
Крім цього слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2102 гривні.
Керуючись статтями 308, 310,315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Львівського  окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 380/4030/20 скасувати та прийняти нове, яким позов  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.2020 Головного управління Держпраці у Львівській області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Львівській області на користь ФОП ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 2102, 00 гривні. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 27.05.2021