Справа № 161/4556/21  Провадження №33/802/370/21 	Головуючий у 1 інстанції:Рудська С. М. 	
Категорія:ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю прокурора Артиш Н.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Міліщука С.Л., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення:
- за ч.1 ст.172-7 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.;
- за ч.2 ст.172-7 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
На підставі ч.2 ст.36 КУпАП, остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучи суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, не повідомив у встановлених Законом випадках та порядку (не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатись) Волинську обласну державну адміністрацію або Національне агентство з питань запобігання корупції, про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник під час видачі та підписання наказу № 97-од від 31.07.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 50 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 7500,00 грн., чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції» 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-7 КУпАП.
Крім того ОСОБА_1 , будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучі суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, видав та підписав наказ № 97-од від 31.07.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 50 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 7500,00 грн., тобто вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції».
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.
Також ОСОБА_1 , будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучі суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, не повідомив у встановлених Законом випадках та порядку (не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатись) Волинську обласну державну адміністрацію або Національне агентство з питань запобігання корупції, про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник під час видачі та підписання наказу №122-од від 31.08.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 50 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 7500,00 грн., чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції».
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-7 КУпАП.
ОСОБА_1 , будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучі суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, видав та підписав наказ № 122-од від 31.08.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 50 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 7500,00 грн., тобто вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції».
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 , будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучі суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, не повідомив, у встановлених Законом випадках та порядку (не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатись), Волинську обласну державну адміністрацію або Національне агентство з питань запобігання корупції, про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник під час видачі та підписання наказу № 150-од від 30.09.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 100 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 15000,00 грн., чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції».
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-7 КУпАП.
ОСОБА_1 , будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто будучі суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, видав та підписав наказ № 150-од від 30.09.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 100 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 15000,00 грн., тобто вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.28 ЗУ «Про запобігання корупції».
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.
       В поданій апеляційній скарзі захисник Свиридов І.І. вважає постанову судді необґрунтовано та такою, що винесена без з`ясування в повній мірі всіх обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Посилається на те, що викладене в протоколах про адміністративне правопорушення формулювання, не є достатнім для відображення наявності факту реального конфлікту інтересів та не може однозначно свідчити про наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим, чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість прийнятого рішення. Також вказує на те, що судом не враховано, що при підписанні контракту та допуску до виконання своїх обов`язків його не було ознайомлено з вимогами антикорупційного законодавства. Крім того, коли він дізнався 12 лютого 2020 року про можливе існування реального конфлікту інтересів при виданні ним наказів про преміювання, він вчинив всі можливі заходи для усунення конфлікту інтересів. Також вказує на те, що вказані правопорушення хоч і підпадають формально під положення статті КУпАП, пов`язаних з корупцією, однак вони не призвели до настання будь-яких негативних наслідків суспільним або державним інтересам чи безпосередньо громадянам, і він вжив всіх можливих заходів для усунення існуючих наслідків, а накладене адміністративне стягнення є надто суворим, оскільки він вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину. Просить постанову судді скасувати та постановити нову, якою на підставі ст.22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваження, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Міліщука С.Л., які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді і застосувати щодо ОСОБА_1 положення ст.22 КУпАП, прокурора Артиш Н.В., яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі положеннями ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до норм ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративні правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 дотримався.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновки суду першої інстанції про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а ч.2 ст.172-7 КУпАП – за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень стверджується зібраними по справі доказами, які наведені в постанові місцевого суду. Вказані докази проаналізовані місцевим судом та їм дана належна юридична оцінка. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 на час вчинення адміністративних правопорушень працював директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області». З огляду на це, відповідно до п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», є особою, на яку поширюються вимоги та обмеження, встановлені цим законом, а згідно з ч.1 ст.28 Закону  ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюються зобов`язання щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.
Також, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що  ОСОБА_1 , будучи директором державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», підписував накази №97-од від 31.07.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 50 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 7500,00 грн», №122-од від 31.08.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 50 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 7500,00 грн та № 150-од від 30.09.2020 про встановлення собі особисто премії в розмірі 100 % посадового окладу на підставі якого останньому було нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 15000,00 грн.
Правильність встановлених судом обставин ОСОБА_1 під сумнів не ставить.
Водночас, ОСОБА_1 не погоджується з тим, що конфлікту інтересів у нього як такого не було, оскільки преміювати працівників це його обов`язок, він преміював всіх, в тому числі і себе і премії собі не завищував. Тому, в своїх діях ОСОБА_1 складу правопорушення не вбачає.
З такими твердженнями апелянта суд апеляційної інстанції погодитись не може і вважає їх помилковими.
Як вказувалось вище, ч.1 ст.172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а за ч.2 ст.172-7 КУпАП – за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Згідно з примітками до вказаної статті, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції»; під реальним конфліктом інтересів у цій статті слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
При цьому, відповідно до ст.1 цього Закону в частині визначення понять, реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовиим чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Згідно зі статтею 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:
1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;
2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;
3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;
4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Підпунктом "а" п.2 ч.1 ст.3 Закону до кола цих осіб віднесено посадових осіб державних підприємств.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що преміювання працівників зазначеного державного підприємства, у тому числі і ОСОБА_1 , не є обов`язковою складовою оплати праці та відповідно до Положення про преміювання працівників ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», затвердженим на загальних зборах трудового колективу від 14.07.2020, є методом: за поточні результати за підсумками роботи з метою підвищення зацікавленості працівників у результатах роботи, стимулювання сумлінного та якісного виконання посадовиз обов`язків, матеріального заохочення працівників за відповідальність, ініціативу, забезпечення належного рівня трудової та виконавчої дисципліни, тому під час прийняття рішень про преміювання себе у ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом (можливістю отримати матеріальне заохочення) та повноваженнями, які дають можливість впливати на вчинення дій (підготовка наказів з їх підписанням і затвердженням) під час виконання повноважень (суб`єкт наділений повноваженнями готувати і підписувати ці накази щодо встановлення собі премії), що впливає на неупередженість та об`єктивність прийняття рішення.
Отже, видача наказів про надання премії не входить у систему оплати праці та носить індивідуальний характер, який спрямований на задоволення матеріальної вигоди ОСОБА_1 ; преміювання самого себе і є приватним інтересом ОСОБА_1 , який об`єктивно суперечив його службовим повноваженням, про що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» він був зобов`язаний повідомити у встановленому законом порядку Волинську обласну державну адміністрацію або Національне агентство з питань запобігання корупції.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 про наявність у нього конфлікту інтересів Волинську обласну державну адміністрацію або Національне агентство з питань запобігання корупції не повідомляв, тоді як видача наказів ОСОБА_1 про преміювання самого себе є вчиненням дій в умовах реального конфлікту інтересів.
З огляду на викладене встановлені судом першої інстанції обставини вказують на те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.
Також, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що не відповідають дійсності та положенням Закону, Статуту і Положенню твердження апелянта про те, що прийняття рішень про преміювання це не дискреційні його повноваження, а обов`язок як виконуючого обов`язки директора, оскільки, як зазначалось вище, преміювання працівників зазначеного державного підприємства, у тому числі і ОСОБА_1 , не є обов`язковою складовою оплати праці, а є стимулюючими виплатами, які носять індивідуальний характер.
Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими, не спростовують факту вчинення особою адміністративних правопорушень, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, а будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, які ставляться йому у провину, матеріали справи не містять.
Порушень вимог ст.ст.279, 280 КУпАП при розгляді справи судом першої інстанції не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і спосіб вчинених адміністративних правопорушень, його особу, ступінь вини, обставини, які пом`якшують відповідальність, а також відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, інші обставини справи, що впливають на вид та розмір стягнення, і обґрунтовано застосував до ОСОБА_1 стягнення, передбачене санкцією ч.2 ст.172-7 КУпАП, виходячи з вимог ст.36 КУпАП, оскільки воно передбачає більш суворе стягнення з числа вчинених правопорушень, в мінімальному розмірі, що на думку суду апеляційної інстанції є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
З врахуванням кількості вчинених адміністративних правопорушень, кількості епізодів протиправної поведінки, заперечення ОСОБА_1 своєї винуватості у їх вчиненні, підстав для застосування до нього ст.22 КУпАП немає.
Крім того, в даному випадку вчинені ОСОБА_1 правопорушення, пов`язані з корупцією не можуть визнаватись малозначними, оскільки вчинення таких порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягають на встановлений порядок діяльності органів влади, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади.
Апеляційний суд погоджується з висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні, що звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією на підставі ст.22 КУпАП, не буде відповідати загальним засадам запобігання та протидії корупції в державі.
Таким чином, постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду                  В.П. Денісов