УХВАЛА

02 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/2662/20
адміністративне провадження № К/9901/20057/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача – Радишевської    О.Р.,
суддів – Мацедонської В.Е., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №500/2662/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі –  ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
– визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період із 18 травня 2016 року по 13 вересня 2018 року;
– зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період із 18 травня 2016 року по 13 вересня 2018 року в сумі 97128,47 грн із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період із                        18 травня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а в період із 01 березня 2018 року по                13 вересня 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада                 2020 року позов задоволено:
– визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із 18 травня 2016 року по 13 вересня 2018 року;
– зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 18 травня 2016 року по 13 вересня 2018 року в сумі 97128,47 грн із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період із 18 травня 2016 року по 28 лютого                  2018 року, а в період із 01 березня 2018 року по 13 вересня 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада                  2020 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову:
– визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із 18 травня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
– зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 18 травня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
– у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення в період із 01 березня 2018 року по 13 вересня 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 відмовлено.
31 травня 2021 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №500/2662/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує, зокрема, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року.
Водночас із Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року в справі №500/2662/20.
Отже, за наявності ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї ж особи на це саме судове рішення, у відкритті касаційного провадження на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року необхідно відмовити.
Що стосується касаційної скарги в частині оскарження додаткової постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, то слід зазначити таке.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення; зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу.
Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України “Про запобігання корупції” (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що справа має виняткове значення для нього.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з тих підстав, що не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають особливості, характерні винятково для особи, яка подає касаційну скаргу.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від                    25 березня 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №500/2662/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          В.Е. Мацедонська 
                                                                                                      В.М. Соколов