ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 р.	Справа № 480/634/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. (ухвалене  суддею  Павлічек В.О., повний текст якого складено 02.10.2020 р.)  по справі № 480/634/19 за позовом ОСОБА_1 до Північно-східного офісу Держаудитслужби про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північно-східного офісу Держаудитслужби, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати другий абзац та частково абзац третій пункту 2.1 наказу Північно-східного офісу Держаудитслужби від 09.11.2016 р. № 51-о «Про переведення працівників до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області» в частині присвоєння йому 6 рангу державного службовця в межах категорії «В» та в частині надбавки за присвоєний 6 ранг державного службовця у розмірі 500 грн; зобов`язати Північно-східний офіс Держаудитслужби присвоїти йому 5 ранг державної служби в межах категорії «Б» з 01.05.2016 р. і зберегти присвоєний ранг з урахуванням роботи на посаді більше останніх трьох років державної служби на вищій посаді заступника начальника при переведенні з 09.11.2016 р. на нижчу посаду головного спеціаліста на підставі Закону України «Про державну службу»; визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язати припинити порушення прав позивача Північно-східним офісом Держаудитслужби щодо подальшого не нарахування та не виплати належної позивачу середньої заробітної плати скоригованої на коефіцієнт підвищення посадового окладу відповідно до чинного законодавства України;    стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченої середньої заробітної плати, з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з січня 2016 року по березень 2019 року (включно) у розмірі 89705,93 грн;    стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 15510,30 грн.
    Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 р., залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 р., в задоволенні позову ОСОБА_1 до Північно-східного офісу Держаудитслужби про стягнення заборгованості відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 р. по справі № 480/634/19 за позовом   ОСОБА_1 до Північно-східного офісу Держаудитслужби, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 р. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 р. скасовано в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування в частині наказу Північно-східного офісу Держаудитслужби від 09.11.2016 р. № 51-о; зобов`язання відповідача присвоїти позивачу 5 ранг державної служби в межах категорії “Б” з 01.05.2016 р. і зберегти присвоєний ранг з урахуванням роботи на посаді більше останніх трьох років державної служби на вищій посаді заступника начальника при переведенні з 09.11.2016 р. на нижчу посаду головного спеціаліста на підставі Закону України “Про державну службу”; визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язати припинити порушення прав позивача Північно-східним офісом Держаудитслужби щодо подальшого не нарахування та не виплати належної позивачу середньої заробітної плати скоригованої на коефіцієнт підвищення посадового окладу відповідно до чинного законодавства України; стягнення з відповідача на користь позивача суму невиплаченої середньої заробітної плати, з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з січня 2016 року по березень 2019 року (включно), а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
Позивач подав до Сумського окружного адміністративного суду під час підготовчого провадження уточнення позовних вимог, в яких просив: стягнути з Північно-східного офісу Держаудитслужби суму не нарахованої та не виплаченої середньої заробітної плати скоригованої на коефіцієнт підвищення посадового окладу за період з 01.05.2016 р. по день постановлення судового рішення у справі №    480/634/19; стягнути з Північно-східного офісу Держаудитслужби, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середньої заробітної плати по день постановлення судового рішення у справі №    480/634/19.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», Постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 15 «Про питання оплати праці працівників державних органів», Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України (в подальшому - КЗпП України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідачем подано до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до    ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що     ОСОБА_1 з 1995 року працює в органах Державної контрольно-ревізійної служби, стаж державної служби становить понад 25 років (а.с. 33-35, т.1).
22.04.2015 р. в період роботи в Державній фінансовій інспекції в Сумській області на посаді заступника начальника Конотопської об`єднаної Державної фінансової інспекції в Сумській області, ОСОБА_1 мобілізовано до лав Збройних Сил України, де він проходить військову службу з 22.04.2015 р. по теперішній час, але вже за контрактом, та при цьому залишається в трудових відносинах з відповідачем (а.с. 14, 15, 16, 27, т.1).
Наказом № 51-о від 09.11.2016 р. ОСОБА_1 переведено до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області на посаду головного державного фінансового інспектора відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Сумській області, звільнивши його з посади заступника начальника Конотопської об`єднаної Державної фінансової інспекції в Сумській області, вважаючи таким, що проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом по 11.04.2017 р. Присвоєно 6 ранг державного службовця (а.с. 29, т. 1).
Позивач, вважаючи, що з відповідача на його користь     підлягає стягнення сума невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з січня 2016 року по березень 2019 року (включно) у розмірі 89705,93 грн., а також сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 15510,30 грн., звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобов`язання припинити порушення прав позивача Північно-східним офісом Держаудитслужби щодо подальшого не нарахування та не виплати належної позивачу середньої заробітної плати скоригованої на коефіцієнт підвищення посадового окладу та стягнення з відповідача на користь позивача суми невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, є необґрунтованими. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог про зобов`язання відповідача присвоїти позивачу 5 ранг державної служби в межах категорії “Б”. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 119 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України “Про військовий обов`язок і військову службу” і “Про альтернативну (невійськову) службу”, “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Згідно із ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби (ч. 2 ст. 19 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”).
Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 19 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”).
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України “Про освіту”.
Судовим розглядом встановлено, що в період роботи в Державній фінансовій інспекції в Сумській області на посаді заступника начальника 22.04.2015 р. позивача мобілізовано до лав Збройних Сил України, де він проходить військову службу з 22.04.2015 р. по теперішній час (з 11.10.2016 р. – за контрактом) та одночасно залишається в трудових відносинах з відповідачем.
Відповідно до наказу Державної фінансової інспекції в Сумській області від 02.09.2014 р. № 243 в структурі та штатному розписі існували структурні територіальні підрозділи, зокрема, Конотопська ОДФІ, в якій на посаді заступника начальника інспекції працював ОСОБА_1 (а.с. 194-199, т.2).
В подальшому, на виконання вимог наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 р. № 192 “Про затвердження нової граничної чисельності працівників державних фінансових інспекцій в областях та місті Києві”, у зв`язку із затвердженням Головою Державної фінансової інспекції України нової структури Держфінінспекції в Сумській області та відповідно до наказу Держфінінспекції в Сумській області від 21.10.2015 р. № 131 “Про введення в дію нової структури та штатного розпису Держфінінспекції в Сумській області” - Конотопську об`єднану державну фінансову інспекцію ліквідовано, посаду заступника начальника Конотопської об`єднаної державної фінансової інспекції, яка зберігалася за позивачем скорочено (а.с. 200-205, т.2).
У зв`язку з ліквідацією Конотопської ОДФІ та скороченням посади заступника начальника Конотопської ОДФІ, позивача повідомлено про наступне звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано можливість призначення на наявну посаду - головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері органів влади, оборони та місцевого самоврядування Державної фінансової інспекції в Сумській області, від якої позивач 22.10.2015 р. відмовився (а.с.206, т.2).
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 266 “Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби”, Державну фінансову інспекцію в Сумській області реорганізацією шляхом приєднання до Північно-східного офісу Держаудитслужби, в зв”язку з чим позивачу запропоновано наявну посаду головного державного фінансового інспектора відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області, на яку він погодився (а.с. 207, т.2). 
На підставі особистої заяви позивача від 02.11.2016 р., наказом Північно-східного офісу Держаудитслужби від 09.11.2016 р. № 51-о “Про переведення працівників до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області” ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного фінансового інспектора відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку та присвоєно 6 ранг державного службовця, як особі, яка має військове звання - майор (а.с. 208-210, т.2).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за спірний період за позивачем зберігалося місце роботи, нараховувалася та виплачувалася середня заробітна плата. При цьому спір між сторонами виник в зв`язку з тим, що позивач не згоден з розміром нарахованої йому середньої заробітної плати з травня 2016 року (а.с. 217, т.2).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України “Про оплату праці” та за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (в подальшому – Порядок № 100).
Згідно із абз. 1 п.10 Порядку № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. 
Разом з тим, у абз. 3 п. 10 Порядку № 100 передбачено, що у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові, у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо, таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.
Судовим розглядом встановлено, що у зв`язку з відмовою позивача 22.10.2015 р. від запропонованої посади - головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері органів влади, оборони та місцевого самоврядування Державної фінансової інспекції в Сумській області, відповідачем збережено за позивачем раніше займану посаду - заступника начальника Конотопська ОДФІ та середній заробіток за вказаною посадою із розрахунку посадового окладу – 2025 грн. (а.с. 170-173, т.2). 
Оскільки в  штатному розписі Державної фінансової інспекції в Сумській області відсутня посада - заступника начальника Конотопської ОДФІ, перерахунок середнього заробітку позивача не здійснювався, оскільки ані посадовий оклад, ані структура заробітної  плати за займаною позивачем посадою - не змінювалися, у зв6язку з чим посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 292 “Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році”, якою затверджено схеми посадових окладів на посадах державної служби, суд апеляційної інстанції вважає помилковими.
ОСОБА_1 з 09.11.2016 р., у зв`язку з переведенням за його згодою на посаду до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області, встановлено посадовий оклад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 292 “Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році” на рівні 3274 грн. (а.с. 209-210, т.2). 
Отже, у зв`язку із переведенням позивача на вказану посаду, відбулося підвищення його посадового окладу та змінилася структура заробітної плати (а.с. 24-25, т.3).
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку середня заробітна плата не підлягає коригуванню, оскільки відповідно до абз. 3 п. 10 Порядку № 100, у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові, у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо, таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідачем неодноразово здійснювалося коригування розміру середньої заробітної плати позивача в зв`язку із підвищенням посадового окладу, зокрема з січня 2017 року із розрахунку посадового окладу 3801 грн., з січня 2018 року із розрахунку посадового окладу 4800 грн., з січня 2019 року із розрахунку посадового окладу 5110,00 грн., з січня 2020 року із розрахунку посадового окладу 5500 грн.(а.с. 24-25, т.3)
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач здійснював нарахування та виплату середньої заробітної плати позивачу із дотриманням гарантій, передбачених законодавством та із дотриманням вимог Порядку № 100.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження позивача, про неправильне визначення відповідачем в 2016 році надбавки за вислугу років, яка на його думку повинна збільшитись, з 30% до 50%. 
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Згідно вимог законодавства за позивачем у спірному періоді зберігається середній заробіток, розмір якого розраховується відповідно до абз. 3 п.2 Порядку № 100,  виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують мобілізації позивача до лав Збройних сил України. Також Порядком передбачено коригування розміру середньої заробітної плати, у випадках її збереження, лише в зв`язку із збільшенням посадового окладу. 
Також помилковими є посилання позивача про неврахування відповідачем під час визначення розміру середньої заробітної плати з 09.11.2016 р. надбавки за високі досягнення у праці, оскільки, з 01.05.2016 р. набрав чинності Закон України  від 10.12.2015, № 889-VIII "Про державну службу" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ч. 2 ст. 50 якого передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
Отже, з травня 2016 змінилася структура заробітної плати державних службовців. Як зазначалося вище з 09.11.2016 р., у зв`язку з переведенням позивача за його згодою на посаду до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області, ОСОБА_1  встановлено посадовий оклад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 292 “Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році” на рівні 3274 грн. та відповідно до ст. 50 Закону України "Про державну службу" встановлені надбавка за ранг та надбавка за вислугу років. (а.с. 209-210, т.2). 
Відповідно до абз. 8 п.2 Порядку № 100, у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. 
Оскільки умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадового окладу позивача (з 09.11.2016 р.) не передбачено в структурі заробітної плати надбавки за високі досягнення у праці, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач правомірно не враховував її у розрахунку середньої заробітної плати. 
Разом з цим, доводи апеляційної скарги про погіршення ОСОБА_1 становища (умов) при переведенні на іншу посаду та про не інформування з боку відповідача про проведення реорганізації, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.
Як вже встановлено в ході судового розгляду, на виконання вимог наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 р. № 192 «Про затвердження нової граничної чисельності працівників державних фінансових інспекцій в областях та місті Києві», у зв`язку із затвердженням Головою Державної фінансової інспекції України нової структури Держфінінспекції в Сумській області та відповідно до наказу Держфінінспекції в Сумській області від 21.10.2015 р. № 131 «Про введення в дію нової структури та штатного розпису Держфінінспекції в Сумській області» - Конотопську об`єднану державну фінансову інспекцію ліквідовано та посаду заступника начальника Конотопської об`єднаної державної фінансової інспекцію, на якій працював ОСОБА_1 , скорочено.
Відповідно до попередження про наступне вивільнення, ОСОБА_1 запропоновано посаду - головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері органів влади, оборони та місцевого самоврядування Державної фінансової інспекції в Сумській області, від якої він 22.10.2015 р. відмовився і знаходився поза штатом.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що свою відмову із запропонованою посадою позивач особисто висловив у попередженні про наступне вивільнення від 22.10.2015 р., тому твердження апелянта про те, що він не був достеменно проінформований про умови проведення реорганізації й те, що суд першої інстанції не врахував ці обставини, є необґрунтованими.
Крім того, ОСОБА_1 за власним бажанням добровільно та за власною згодою перейшов 09.11.2016 р. до Північно-східного офісу Держаудитслужби на посаду головного державного фінансового інспектора.
Що стосується рівнозначної посади, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. 
Разом з цим, Законом не визначено поняття "нижча посада", однак, згідно положень вищевказаного Закону, нижчою посадою є посада державної служби, яка належить до нижчої групи оплати праці без урахування юрисдикції державного органу, а також посада державної служби у державному органі з нижчим рівнем юрисдикції в межах однієї групи оплати праці.
Оскільки посада заступника начальника Конотопської об`єднаної державної фінансової інспекцію передбачала поширення юрисдикції на територію одного або кількох районів, міст обласного значення (п. 3 ч. 2 ст. 51 Закону України «Про державну службу»), відповідачем запропоновано без проведення конкурсу перевести позивача за його згодою на посаду головного державного фінансового інспектора (аудитора).
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача, що законодавством не встановлено жодних обмежень для працівників при переведенні на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати і яка відповідає його кваліфікації.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача присвоїти позивачу 5 ранг державної служби в межах категорії “Б” суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до наказу Північно-східного офісу Держаудитслужби від 09.11.2016 р. № 51-о “Про переведення працівників до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області”, ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного фінансового інспектора відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку та присвоєно 6 ранг державного службовця, як особі, яка має військове звання - майор (а.с. 208-210, т.2).
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 р. по даній справі  залишено без розгляду позовні вимоги про визнання протиправним та скасування другого абзацу та частково абзацу третього пункту 2.1 наказу Північно-східного офісу Держаудитслужби від 09.11.2016 р. № 51-о “Про переведення працівників до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області” в частині присвоєння позивачу 6 рангу державного службовця в межах категорії “В” та в частині надбавки за присвоєний 6 ранг державного службовця у розмірі 500 грн.
Згідно із витягом із наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.06.2019 р. № 239, наказом Північно - східного офісу Держаудитслужби від 09.10.2019 р. № 506-о “Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ” з 24.06.2019 р. ОСОБА_1 , головному державному фінансовому інспектору відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області присвоєно 5 ранг державного службовця (а.с. 211, т.2).
Таким чином, враховуючи залишення судом без розгляду позовної ОСОБА_2 про скасування наказу Північно-східного офісу Держаудитслужби від 09.11.2016 р. № 51-о в частині присвоєння позивачу 6 рангу державного службовця та встановлення судом того, що з 24.06.2019 р. позивачу присвоєно 5 ранг державного службовця, суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги про зобов`язання відповідача присвоїти позивачу 5 ранг державної служби в межах категорії “Б” безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про подальше не нарахування та не виплату належної позивачу середньої заробітної плати скоригованої на коефіцієнт підвищення посадового окладу та стягнення з відповідача на користь позивача суми невиплаченої середньої заробітної плати, з урахуванням коефіцієнту підвищення та суми компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати, також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог які залишені без розгляду ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 р. по даній справі
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга не містить жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст.     243, 308, 311, 316, 322, 325,  326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -     
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. по справі №    480/634/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  19.04.2021 р.