ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 квітня 2021 року           справа №200/11859/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Пономарьова А.О.,  розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року (повний текст складено 20 січня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/11859/20-а (суддя І інстанції – Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

                                                      У С Т А Н О В И В: 

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 16 листопада 2020 року про сплату боргу (недоїмки) № Ф-46980-42 зі єдиного внеску на суму 11  896,38 грн.
Позов обґрунтовує тим, що відповідач при прийнятті цієї вимоги діяв із порушенням вимог діючого законодавства.
Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року по справі № 200/14175/19-а, яке набуло законної сили 12 березня 2020 року, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 7 листопада 2019 року № Ф-46980-42  на суму заборгованості з єдиного внеску (станом на 3 жовтня 2019 року) 8  246,90 грн. 
Вимога позивача від 16 листопада 2020 року про сплату боргу (недоїмки) № Ф-46980-42 на суму 11  896,38 грн включає в себе заборгованість з єдиного внеску станом на 31 жовтня 2020 року.
Позивач не згоден з зазначеною вимогою, посилається на звільнення від відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції по теперішній час відповідно до приписів п. 9-4 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та ст. 2 Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”. 
Зазначає, що оскаржувану вимогу від 16 листопада 2020 року отримав поштою 9 грудня 2020 року, після чого 11 грудня 2020 року звернувся із відповідним запитом до відповідача, а 16 грудня 2020 року – до суду із даним позовом а.с. 1-8).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 200/11859/20-а у задоволенні позову – відмовлено.                                                  Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що період виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування частково пересікається з тим періодом заборгованості, який вже був предметом судового розгляду і з цього постановлено судове рішення. 
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги проти чого заперечував  представник відповідача. 
В судове засідання 20.04.2021 року  позивач не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , місце проживання (з 7 червня 2019 року): АДРЕСА_1 , відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є суб`єктом підприємницької діяльності, знаходиться на обліку у Бахмутському управлінні Головного управління ДПС у Донецькій області, в процесі припинення не перебуває (а.с. 11-12).
Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області, код ЄДРПОУ 43142826, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, є суб`єктом владних повноважень   органом виконавчої влади, який в спірних правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього   Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Судом встановлено, що 16 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області на підставі відомостей з інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу № Ф-46980-42 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла станом на 31 жовтня 2020 року в сумі 11  896,38 грн (а.с. 14).
Зазначена вимога отримана позивачем 9 грудня 2020 року, про що свідчить наданий відповідачем корінець вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2020 року та рекомендованого поштового повідомлення та довідка № 01/3-450 від 10 грудня 2020 року,  видана Центром поштового зв`язку м. Бахмут Донецької дирекції АТ “Укрпошта” (а.с. 9, 29).
Як вбачається із розрахунку спірної вимоги, сума заборгованості, яка в ній зазначена, виникла за період з липня 2019 року (терміном сплати до 19 липня 2019 року) до жовтня 2020 року включно (терміном сплати до 19 жовтня 2020 року), а саме нарахований єдиний внесок:  - від 19 липня 2019 року з терміном сплати 19 липня 2019 року у сумі 92,72 грн, - від 21 жовтня 2019 року з терміном сплати 21 жовтня 2019 року у сумі 2 754,18 грн, - від 20 січня 2020 року з терміном сплати 20 січня 2020 року у сумі 2 754,18 грн, - від 21 квітня 2020 року з терміном сплати 21 квітня 2020 року у сумі 2 078,12 грн, - від 20 липня 2020 року з терміном сплати 20 липня 2020 року у сумі 1 039,06 грн, - від 19 жовтня 2020 року з терміном сплати 19 жовтня 2020 року у сумі 3 178,12 грн, - на загальну суму 11  896,38 грн (а.с. 32-34 ).
Будучи не згодним зі спірною вимогою позивач звернувся до суду із даним позовом (а.с. 1-8).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -   КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та Законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” № 2464-VI від 8 липня 2010 року  (далі -   Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”,   Закон № 2464-VI).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із проведенням адміністративної реформи” від 4 липня 2013 року № 406-VII до Закону № 2464-VI та ПК України внесені зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за встановленою формою, виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено, зокрема, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма); єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
З вищевикладеного вбачається, що за загальними правилами контролюючий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до № 2464-VI та доповнено його розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення пунктом 9-3 (з 13 березня 2015 року в зв`язку з набранням чинності Законом України “Про внесення змін до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці” від 2 березня 2015 року № 219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України” від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Законом № 440-ІХ, який набув чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.
Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що пункт 9-4 Закону № 2464-VІ під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі № 812/838/17 та від 2 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Судом встановлено що, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв, разом із цим на час формування спірної вимоги про сплату боргу (16 листопада 2020 року), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною 2 ст. 6 Закону № 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) втратила чинність.
Відповідно, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконувати покладені на нього Законом № 2464-VI обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску.
Посилання позивача на протиправність вимоги через включення до суми боргу суми заборгованості з єдиного внеску за минулі періоди (сума заборгованості 8 246,90 грн, яка виникла станом на 3 жовтня 2019 року), під час яких діяв п. 9-4 Закону № 2464-VI, суд відхиляє, оскільки, як вже зазначалось судом, приписи п. 9.4 розділу VIII Закону № 2464-VI не скасовували обов`язків платника єдиного внеску зі сплати цього внеску, а надавали можливість на період антитерористичної операції не виконувати ці обов`язки у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
Слід зауважити, що спірна вимога не містить сум нарахованої пені та штрафних санкцій.
Щодо доводів апеляційної скарги, що на протязі 2020 року позивачем сплачувались суми єдиного внеску які відповідачем не враховані при формуванні вимоги.
Колегія суддів відхиляє аргументи позивача з цього приводу та зазначає, що контролюючий орган наділений правом спрямовувати отримані суми платежу в рахунок недоїмки попередніх періоді, шо і здійснювалось відповідачем. Нарахування  за березень-травень 2020 року  відповідачем  не проводилось  на підставі п. 9.10 розділу VIII Закону № 2464-VI, Вищезазначене підтверджується витягом з інтегрованої картки позивача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що спірна вимога Головного управління ДПС у Донецькій області є правомірною.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 200/11859/20-а - залишити без задоволення.   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 200/11859/20-а - залишити без змін.            
Повне судове рішення складено 22 квітня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко