ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8819/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  21 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» звернулося з позовом до суду, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 №0000024502 та №0000034502, прийнятих Офісом великих платників податків Державної податкової служби.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що контролюючим органом порушено вимоги законодавства щодо ознайомлення з підставами перевірки до її початку, не надано можливості надати пояснення до початку перевірки, з огляду на що, на думку ТОВ «УБМ-ГРУП» оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними. Також, позивач стверджує, що в акті перевірки від 23.12.2019 року №840/258-10-45-02/39907319 не зафіксовано доказового підтвердження порушення, ані самого порушення, що призвело до заниження податку на прибуток, відповідачем не надано оцінки належно складеним та зареєстрованим у ЄРПН податковим накладним з придбання товару (запчастин), наявності у позивача власної вантажопідйомної та вантажоперевізної техніки для здійснення господарської операції. Вказане, в свою чергу, на думку ТОВ «УБМ-ГРУП» зумовило безпідставне притягнення його до фінансової відповідальності на підставі припущень контролюючого органу, без дослідження всіх обставин справи.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року вищевказаний адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «НОВАТОН Україна», за наслідком якої складено акт перевірки від 23.12.2019 №840/258-10-45-02/39907319.
У висновках акту перевірки вказано про допущення позивачем наступних порушень:
-          підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №2902, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2019 за №860/4153, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства  фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2000 за №85/4306, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 274  913 грн, в тому числі: за I квартал 2018 року на суму 274  913 грн;
-          пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 305  459 грн, в тому числі за березень 2018 року на суму 305  459 грн.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки ТОВ «УБМ-ГРУП» подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 15.01.2020 №1662/10/28-10-45-02-08 контролюючий орган повідомив про залишення висновків акту перевірки від 23.12.2019 №840/258-10-45-02/39907319 без змін.
Офісом великих платників податків Державної податкової служби прийнято наступні рішення:
-          податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 №0000024502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 305  459 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 152  729,50 грн;
-          податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 №0000034502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями у розмірі 274  913 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 137  456,50 грн.
Рішенням Державної податкової служби України від 30.03.2020 №11502/6/99-00-08-05-02-06 скаргу позивача на спірні рішення залишено без задоволення, а останні - без змін.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано усі необхідні первинні документи, які повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони складені, позивачем доведено факт придбання товару із метою його використання в господарській діяльності, тому позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість та сформував валові витрати. Наголошено, що відповідачем не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності в повному обсязі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Щодо доводів позивача, що контролюючим органом порушено вимоги щодо ознайомлення його з наказом, що, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для скасування спірних рішень, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно із пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (п. 78.9 ст. 78 ПК України).
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Як вбачається з матеріалів справи, наказ від 10.12.2019 №620 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «УБМ-ГРУП», направлення на перевірку від 10.12.2019 №313 вручено позивачу 12.12.2019 о 10 год. 55 хв. (а.с.167)
Водночас, в матеріалах справи наявний акт від 11.12.2019 №260/28-10-45-02/39907319 про неможливість вручення копії наказу посадовим особам ТОВ «УБМ-ГРУП» з огляду на відсутність директора на робочому місці та перебування головного бухгалтера на лікарняному.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно вказав на відсутність порушення відповідачем порядку вручення наказу на перевірку. При цьому, позивачем не спростовано та не надано належних та достатніх доказів на їх підтвердження щодо відсутності обставин, зафіксованих в акті від 11.12.2019 №260/28-10-45-02/39907319.
Щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Пунктом 138.1 статті138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Крім того, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення (п. 150.1 статті 150 ПК України).
Від`ємне значення як результат розрахунку об`єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей абзацу першого цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, формування валових витрат обумовлено придбанням платником податків товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.
Відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов`язкові реквізити.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.
Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі також - Закон № 996-XIV).
Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку
Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З положень податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.
Висновок контролюючого органу обгрунтовано тим, що підприємство по 2-гій ланці ТОВ «Компанія Новатон» не було виробником товару реалізованого на користь ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», який, в подальшому був реалізований останнім на користь ТОВ «УБМ-ГРУП», відсутність імпорту реалізованого товару, відсутність достатньої кількості власних основних засобів, відсутність згідно ЄРПН придбання послуг з навантаження та/або розвантаження, оренди основних фондів (транспортні засоби, навантажувально-розвантажувальну техніку, виробничі приміщення), відсутність інформації щодо залучення працівників за договорами аутсорсингу та аутсафінгу (оренда персоналу), іншими договорами цивільно-правового характеру, формування податкового кредиту ТОВ «Компанія Новатон» за рахунок придбання продуктів без мети подальшої реалізації, що свідчать про формування його з метою зменшення суми ПДВ до сплати, а відтак неможливо підтвердити фактичне проходження та переміщення товару, як наслідок і реальність здійснення господарських операцій при взаємовідносинах ТОВ «УБМ-ГРУП» з ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА».
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «УБМ-ГРУП» та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» укладено договір поставки товару №1/12/17 (на умовах відстрочки платежу) від 20.12.2017, у відповідності до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору.
Згідно із пунктом 1.2 договору предметом договору є автомобільні запчастини, мастила, інші комплектуючі для транспортних засобів, що далі іменуються - товар, найменування, асортимент та кількість якого зазначаються в заявці покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, або електронної пошти.
Підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості і ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній постачальника, яка після підписання її обома сторонами має юридичну силу специфікації і є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.3 договору).
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору найменування, асортимент, марка товару, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, вказуються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Кількість та асортимент товару по кожній окремій партії поставки визначається згідно з заявками покупця та вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар. Якість товару, що поставляється повинна відповідати ТУ, ДСТУ та ГОСТам на даний товар, і підтверджуватись сертифікатами якості та/або паспортами якості, чи іншими документами, які необхідні для товару даного виду.
15.02.2018 між ТОВ «УБМ-ГРУП» та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» укладено додаткову угоду №1 до договору від 20.12.2017 №1/12/17, у відповідності до якого сторони вирішили викласти пункт 1.2 договору у новій редакції, а саме: предметом договору є постачання запчастин, комплектуючих та мастил (далі - товар), найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці, зазначаються в заявці покупця, яка узгоджується сторонами за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти.
На підтвердження виконання реальності вчинення господарської операції позивачем надано копії наступних документів: заявка на постачання товару за договором постави №1/12/17 від 20.12.2017 (дата подачі 19.02.2018) на товар опорно поворотний круг до КБ-674 у кількості 3 штуки; рахунок фактуру №847 від 24.02.2018 на товар опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, виписку по рахунку, податкову накладну №219 від 27.02.2018, платіжне доручення від 27.02.2018 №464; заявка на постачання товару за договором постави №1/12/17 від 20.12.2017 (дата подачі 01.03.2018), видаткову накладну №525 від 02.03.2018 на товар опорно поворотний круг у кількості 3 штуки; товарно-транспортну накладну №Р225 від 02.03.2018; рахунок-фактура №963 від 05.03.2018 щодо товару механізм крана у кількості 1 штука та опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, виписку по рахунку, податкову накладну №4 від 06.03.2018, платіжне доручення від 06.03.2018, видаткову накладну №630 від 15.03.2018 щодо товару механізм крана у кількості 1 штука та опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, товарно-транспортну накладну №Р290 від 15.03.2019.
Також, ТОВ «УМБ-ГРУП» надано заявку на постачання товару за договором поставки №1/12/17 від 20.12.2017 (дата подачі 14.03.2018); рахунок-фактуру №1327 від 22.03.2018 на товар механізм пороту крану у кількості 1 штука, опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, механізм пересування вантажної каретки у кількості 1 штука; виписку по рахунку, податкові накладні від 22.03.2018 №207, №208; платіжне доручення №621 від 22.03.2018; видаткову накладну №868 від 22.03.2018 щодо товару механізм повороту крану у кількості 1 штука та опорно поворотний круг у кількості 1 штука; видаткову накладну №869 від 22.03.2018 на товар опорно поротний механізм у кількості 2 штуки, механізм пересування вантажної каретки у кількості 1 штука; товарно-транспортні накладні №Р368 від 22.03.2018, №Р370 від 22.03.2018; акт звірки; обороно сальдову відомість по рахунку 63 за березень 2018 року; картка рахунку 207 за березень 2018 року; обороно-сальдова відомість по рахунку 311 за березень 2018 року; обороно сальдова відомість по рахунку 37 за березень 2018 року; картка рахунку 207 за березень 201/8 року; оборотно-сальдова відомстіть по рахунку 903 за березень 2018 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 23 за березень 2018 року; накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 30.03.2018; заводський сертифікат якості №3/02 від 12.02.2018 на опорно-поворотний круг (ОПУ-7); заводський сертифікат якості №4/02 від 12.02.2018 на товар механізм пересування вантажної карети; заводський сертифікат якості №11 від 14.02.2018 на товар механізм пороту крана.
Висновки про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», зокрема базується на дослідженні господарської діяльності ТОВ «Компанія Новатон», яка, в свою чергу, поставляла товар ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», а він вже ТОВ «УБМ-ГРУП» шляхом використання податкової інформації, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах.
Разом із тим, податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). 
Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 809/1337/17.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/14619/13-а, від 14 серпня 2018 року у справі № 816/2045/17.
Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що документи, складені за наслідками господарських операцій між позивачем та його контрагентами не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
При цьому, податковим органом не було спростовано реальності та достовірності наданих первинних документів, не надано доказів, які б вказували, що дані документи складено з порушеннями чи в супереч нормам чинного законодавства.
Між тим, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються контрагентами його контрагентів, при цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагентів, а тим більше за відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів.
Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов`язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
На момент здійснення правовідносин підприємство-контрагент позивача було зареєстровано як юридична особа та платник податку на додану вартість.
При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.
Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.
Колегія суддів наголошує, що підстави, які зазначені податковим органом в акті перевірки з урахуванням усіх наданих первинних документів позивачем, не є достатніми та належними для висновку про фіктивність господарських операцій та не узгоджуються з положеннями податкового законодавства.
Крім того, колегія суддів звертає особливу увагу, що доводи податкового органу стосуються виключно фіктивності, на його думку, господарських операцій контрагента позивача із іншими особами та порушення такими особами норм податкового законодавства, натомість відповідачем не підтверджено, що саме контрагент позивача має дефекти право чи дієздатності. При цьому, будь-яких зустрічних звірок контрагента позивача проведено не було, доказів порушення податкового законодавства з їхнього боку не надано.
Суд першої інстанції вірно вказав, що поставка товару здійснювалась за юридичною адресою ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», місто Київ, вул. Промислова, 1. Вказана адреса зазначена в умовах договору та відповідає наданим позивачем товарно-транспортним накладним. 
Таким чином, контролюючим органом не надано жодних належних та достатніх доказів не можливості поставки товару від цієї адреси, яка, в свою чергу, є юридичною адресою контрагента позивача - ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА».
При цьому, надані позивачем оборотно-сальдові відомості по рахункам за березень 2018 року, а також накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 30.03.2018 свідчать про використання придбаного товару у ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» у власній господарській діяльності.
Разом із тим, на 7 аркуші акту перевірки відповідач вказує на дефектність документів (наданих позивачем паперових носіїв) по взаємовідносинах з ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», однак не вказує, які первинні документи мають дефекти, в чому такий дефект первинного документу. У той же час, дефектів первинних документів по взаємовідносинах позивача із ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» в ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.
Доводи відповідача зафіксовані на 7 аркуші акту перевірки щодо перерахування грошових коштів позивачем на підставі платіжних документів, які містять недостовірні дані в частині реквізитів (призначення платежу за товари, які фактично не отримано від ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА») є виключно припущенням контролюючого органу, доказів на підтвердження зазначеного ним не дано, у той час коли, судом встановлено реальність господарської операції між ТОВ «УБМ-ГРУП» та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА».
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 №0000024502 та №0000034502 прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тому дані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Також, колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби  - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 21.05.2021.

Головуючий-суддя:	А.Ю. Кучма	
 	 	
Судді:	В.О. Аліменко	
 	 	
 	Н.В. Безименна