ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4648/20          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 квітня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
                    Коротких А.Ю.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тара-Пак» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тара-Пак» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 20.08.2019 № 0023921413.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  у період з 15.07.2019 по 19.07.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.12 пункту 781 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК), наказу Державної фіскальної служби України від 11.07.2019 № 561 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ТАРА-ПАК» та на підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 15.07.2019 № 1478 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТАРА-ПАК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Осіріс», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за період діяльності з 01.01.2016 по 30.06.2018..
За результатами перевірки складено акт від 26.07.2019 № 674/10-36-14-13/32214479, яким встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.3 статті 138 ПК, пунктів 5, 7, 21 П(С)БО № 15 «Дохід» та П(С)БО № 16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 378 113 грн, у тому числі: І квартал 2016 року в сумі 18    990 грн, ІІ квартал 2016 року в сумі 15 930 грн, ІІІ квартал 2016 року у сумі 25 470 грн, ІV квартал 2016 року у сумі 43 242 грн, І квартал 2017 року в сумі 48 550 грн, ІІ квартал 2017 року в сумі 51 507 грн, ІІІ квартал 2017 року у сумі 536 833 грн, ІV квартал 2017 року у сумі 312 696 грн, І квартал 2018 року в сумі 256 754 грн, ІІ квартал 2017 року в сумі 68 141 грн.
На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № 0023921413, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1  698  903,75 грн, з яких за основним платежем - 1  359 123 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 339 780,75 грн.
За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 20.08.2019 № 0023921413 залишене без змін, а скаргу ТОВ «Тара-Пак» - без задоволення.
Проте, не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про відсутність фактичного підтвердження здійснення господарських операцій за участю позивача та ПВТФ «Осіріс», фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що позбавляє право позивача на відображення даних операцій у бухгалтерському обліку.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Щодо доводів в частині протиправності проведення перевірки.
В апеляційній скарзі позивач наголошує на відсутності розпочатого дисциплінарного провадження або повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку.
Надаючи оцінку наведеним доводам, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 21.02.2020 по справі №826/17123/18.
Так, суд касаційної інстанції у наведеному рішенні вказав, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
Верховний Суд у згаданому рішенні наголосив на тому, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.
Відтак, суд у даній справі вправі надавати оцінку підставам проведення перевірки, не зважаючи на те, що вимоги з оскарження відповідних наказів позивачем не є заявлені.
Згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється за наступної підстави: контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато дисциплінарне провадження або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
На підставі такого наказу контролюючим органом, якому доручено здійснення перевірки, додатково видається наказ у порядку, передбаченому   пунктом 81.1   статті 81 цього Кодексу.
Відтак, з підстав, визначених підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу контролюючого органу, який виноситься на підставі наказу контролюючого органу вищого рівня, що прийнятий у зв`язку виявленням невідповідності висновків акта перевірки та початком дисциплінарного провадження або повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку.
Як вірно встановлено судом  першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Київській області в період з 25.10.2018 по 07.11.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТАРА-ПАК» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт від 21.11.2018 № 1022/10-36-14-13/32214479.
На підставі складеного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано податкові повідомлення-рішення від 14.01.2019 № 0000991413, від 15.01.2019 № 0000721304, № 0000731304, які оскаржені позивачем в адміністративному порядку.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.03.2019 № 14106/6/99-99-11-04-01-25 скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 № 0000991413 в частині зменшення ТОВ «ТАРА-ПАК» витрат по взаємовідносинах з ПВТФ «Осіріс», ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і у відповідній частині штрафні санкції, скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № 0000721304 в частині 11 653,99 грн основного платежу та 6 847,16 грн застосованих штрафних санкцій, № 0000731304 в частині 795,96 грн основного платежу та 432,87 грн застосованих штрафних санкцій, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
В рішенні Державної фіскальної служби України від 26.03.2019 № 14106/6/99-99-11-04-01-25 вказано, що висновки перевірки про завищення скаржником витрат по взаємовідносинах з ПВТФ «Осіріс», ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не забезпечені належною доказовою базою, а відтак підлягають скасуванню, що не виключає можливості їх дослідження під час проведення документальної перевірки згідно з вимогами Податкового кодексу України.
Наказом Державної фіскальної служби України від 11.07.2019 № 561 вирішено  провести документальну позапланову перевірку ТОВ «ТАРА-ПАК»
Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято наказ від 15.07.2019 № 1478 про проведення документальної позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРА-ПАК» на підставі згаданого наказу Державної фіскальної служби України від 11.07.2019 № 561.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Не зважаючи на викладені норми, відповідачем не доведеного того, що відносно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили попередню документальну перевірку, було розпочате дисциплінарне провадження або їм повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Наявність наведених обставин є обов`язковою передумовою для призначення перевірки відповідно до підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.04.2019 по справі №810/955/17.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача про відсутність правових підстав для призначення спірної перевірки є обґрунтованими. 
Відтак у ситуації, що розглядається, встановлені у судовому процесі обставини щодо протиправності проведеної відповідачем перевірки мають наслідком протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що прийняте за результатами такої перевірки.
Надаючи оцінку доводам учасників справи та мотивам суду першої інстанції щодо суті виявлених відповідачем порушень, колегія суддів зазначає таке.
Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до пунктів 138.1.-138.2 статті 138 ПК фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;  на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.
Відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положеннями пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
При цьому, варто звернути увагу, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності  над  формою  -  операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону №996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувати таку операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - документ, який містить  відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить  відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з ПП «Осіріс», ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ..
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з видатковою накладною від 22.11.2017 № 22/11-17 ТОВ «ТАРА-ПАК» придбало у ФОП ОСОБА_2 полістирол марки 525 М та поліпропілен Н08МL на загальну суму 924 600 грн. На підтвердження перевезення товару позивачем надано товарно-транспортну накладну № 22/11-17 від 22.11.2017.
Під час розгляду справи позивач зазначив, що придбаний товар використовувався ТОВ «ТАРА-ПАК» під час здійснення виробництва тари.
Як зазначено в акті перевірки оплата за придбаний товар не здійснювалась. Станом па 30.06.2018 кредиторська заборгованість ТОВ «ТАРА-ПАК» перед ФОП ОСОБА_2 складає 924 600 грн.
Також позивачем надано довідку Головного управління ДПС у м. Києві від 04.10.2019 № 6/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 про результати зустрічної звірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «ТАРА-ПАК» їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, згідно з якою звіркою частково документально підтверджено здійснення фінансово-господарських відносин із ТОВ «ТАРА-ПАК», їх назви та обсягів. При цьому, в довідці вказано про придбання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 товару (полістирол марки 525 М та поліпропілен Н08МL) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .
Приймаючи оскаржуване податкове-повідомлення рішення, відповідач, з висновком якого погодився суд першої інстанції, виходив із того, що: оплата за товар не була здійснена, товарно-транспортна накладна не містить повної адреси місця навантаження та розвантаження; автомобільним перевізником виступає ПВТФ «Осіріс», проте, відповідно до переліку товарно-транспортних накладних по взаємовідносинах ТОВ «ТАРА-ПАК» з ПВТФ «Осіріс» дана накладна відсутня, також, відсутні акти приймання-здачі виконаних робіт до неї; позивач придбав у ФОП ОСОБА_2 товар, який останньою був придбаний у ФОП ОСОБА_3 , який є директором позивача; ТОВ «ТАРА-ПАК» придбавалося товар з аналогічною номенклатурою по меншій вартості у інших контрагентів.
Між ТОВ «ТАРА-ПАК», як замовником, та ФОП ОСОБА_1 , як виконавцем, 26.10.2015 укладено договір на надання металообробних послуг, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати металообробні послуги, перелік яких зазначається в актах приймання-передачі наданих послуг, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та здійснити їх оплату відповідно до умов даного договору.
На підтвердження надання ФОП ОСОБА_1 металообробних послуг позивачем надано акти приймання-передачі товару (згідно з якими на підставі переданих запчастин будуть здійснені наступні роботи - шліфування накінечника ніпеля, шліфування дорна, профільне шліфування матриць, пуансонів, шліфування круглих знаків, шліфування пуансона, шліфування головки, шліфування комплектуючих екстр. (к-кт)) та акти надання металообробних послуг.
Також, згідно з видатковими накладними ТОВ «ТАРА-ПАК» придбало у ФОП ОСОБА_1 поліетилен 2-го гатунку гранульований на загальну суму 617  100 грн, поліетилен 2-го гатунку гранульований, поліпропилен ЛИПОЛ А3-67 Е/К, поліпропилен ЛИПОЛ А5-71 Е/К на загальну суму 1  952 100 грн, поліетилен 2-го гатунку гранульований, барвник жовтий на загальну суму 530 720 грн, поліетилен 2-го гатунку гранульований, барвник на загальну суму 269 940 грн, поліетилен 2-го гатунку гранульований, барвник на загальну суму 266 250 грн, барвник на загальну суму 32 460 грн, поліетилен 2-го гатунку гранульований, барвник на загальну суму 560 580 грн,
На підтвердження перевезення товару позивачем надано товарно-транспортні накладні № 14/1 від 25.07.2017 (перевізник ПВТФ «Осіріс»), № Р19 від 31.08.2017 (перевізник ПВТФ «Осіріс»), № Р24 від 25.10.2017 (перевізник ПВТФ «Осіріс»), № Р1 від 17.01.2018 (перевізник ФОП ОСОБА_4 ), № Р4 від 22.02.2018 (перевізник ФОП ОСОБА_4 ), № Р4 від 28.02.2018 (перевізник ФОП ОСОБА_4 ), № Р8 від 13.03.2018 (перевізник ФОП ОСОБА_4 ).
На підтвердження можливості ФОП ОСОБА_1 надання металообробних послуг позивачем надано видаткову накладну № 1 від 27.02.2015, згідно з якою фізична особа-підприємець придбала у ТОВ «ТАРА-ПАК» станок кругло-шліфувальний.
Приймаючи оскаржуване податкове-повідомлення рішення, відповідач, з висновком якого погодився суд першої інстанції, виходив із того, що: товарно-транспорті накладні не містять зазначення повної адреси навантаження та розвантаження; акти приймання-передачі товару та акти надання металообробних послуг не містять перелік запчастин (із зазначенням їх реквізитів) у відношенні яких здійснювались металообробні послуги; акти надання послуг не містять посилань на обсяг наданих послуг, що унеможливлює встановити яким чином здійснювався розрахунок вартості наданих послуг; з актів надання послуг неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, порядок визначення вартості, ідентифікувати участь контрагентів у наданні послуг, ідентифікувати місце надання послуг, перелік осіб, відповідальних за виконання послуг, докладний та вичерпний перелік наданих послуг з їх кількісним та вартісним змістом; автомобільним перевізником виступає ПВТФ «Осіріс», проте, відповідно до переліку товарно-транспортних накладних по взаємовідносинах ТОВ «ТАРА-ПАК» з ПВТФ «Осіріс» дані накладні відсутні, також, відсутні акти приймання-здачі виконаних робіт до них; у ФОП ОСОБА_1 відсутня фінансова можливість для придбання товарів, в подальшому реалізованих ТОВ «ТАРА-ПАК»; господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 має ознаки нереальності здійснення операцій.
Щодо господарських взаємовідносин з ПВТФ «Осіріс», то позивач зазначив, що він здійснював замовлення послуг перевезення з метою виконання укладених з покупцем ПрАТ «Вінницяпобутхім» договорів поставки товару.
На підтвердження виконання ПВТФ «Осіріс» зобов`язань щодо транспортування товару в 2016 році та з 03.01.2017 по 20.06.2018 позивачем надано: акти приймання-здачі виконаних робіт; товарно-транспортні накладні; товарно-транспортні накладні щодо перевезення зворотньої тари.
Приймаючи оскаржуване податкове-повідомлення рішення, відповідач, з висновком якого погодився суд першої інстанції, виходив із того, що: позивачем під час розгляду справи не надано затверджений сторонами тариф та не надано пояснень щодо порядку обрахування вартості наданих послуг; не надано доказів видачі ПВТФ «Осіріс» водіям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреностей на   одержання ТМЦ у ТОВ «ТАРА-ПАК» для подальшого перевезення ПрАТ «Вінницяпобутхім»; в окремих товарно-транспортних накладних зазначено перевізником різних осіб, проте номера автомобілів та водії зазначено ті самі; контролюючим органом було складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки ПВТФ «Осіріс» у зв`язку з відсутністю платника за податковою адресою; ПВТФ «Осіріс» має ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: стан « 7» - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей; звітність не подається; відсутня інформація щодо найманих працівників, основних фондів, основних засобів, власного капіталу, руху активів та ін.; відсутність технічних та технологічних можливостей; неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу; відсутні матеріальні ресурси, економічно необхідні для надання послуг; нездійснення особою підприємницької діяльності.
Окрім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав про те, що позивачем під час проведення перевірки та під час розгляду справи суду не пред`явлено договорів укладених з ПВТФ «Осіріс», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 (в частині придбання товару).
Надаючи оцінку наведеним вище обставинам, наявним в матеріалах справи документам, доводам учасників справи та мотивам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Господарська операція платника податку пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Відтак, безпідставними є посилання суду першої інстанції на неподання позивачем господарських договорів. 
Безпідставним є також посилання суду на ненадання позивачем рахунків-фактур, які не випробовуватися судом першої інстанції та з підстав відсутності яких оскаржуване рішення відповідачем не приймалося. У свою чергу, відповідні рахунки були долучені позивачем до апеляційної скарги.
Наявність заборгованості за результатами здійснених господарських операцій не є підставою для висновку про нереальність такої операції. Відповідачем не доведено того, що позивач невірно відобразив таку заборгованість у бухгалтерській звітності та того, що це призвело до невірного визначення прибутку до оподаткування.
Наявність певних недоліків, неповноти інформації у товаро-транспортних документах, які за своєю суттю не є первинними для цілей ведення податкового обліку, відсутність товаро-транспортної накладної у переліку документів по взаємовідносинах із перевізником, не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції з придбання товару.
Придбання позивачем товару у контрагента, який придбав його у посадових осіб позивача, а також придбання позивачем аналогічного товару 
Укладаючи господарські договори та здійснюючи господарські операції позивач наділений правом свободи підприємницької діяльності, у здійснення якої державні контролюючі органи не вправі втручатися надаючи вказівки щодо вибору того чи іншого контрагенту, товару чи ціни. Тому, доводи стосовного того, що ФОП ОСОБА_2 придбавала товар у ФОП ОСОБА_3 , який є директором позивача, та того, що ТОВ «ТАРА-ПАК» придбавалося товар з аналогічною номенклатурою по меншій вартості у інших контрагентів, колегія суддів відхиляє.
Безпідставним є посилання на те, що акти приймання-передачі товару та акти надання металообробних послуг не містять перелік запчастин (із зазначенням їх реквізитів) у відношенні яких здійснювались металообробні послуги, не містять посилань на обсяг наданих послуг, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, тощо. 
Колегія суддів наголошує на тому, що акти приймання-передачі є документами, які виключно фіксуються факт здійснення певної операції. Чинним законодавством не передбачено необхідність детального відображення у них додаткової інформації щодо відповідальних осіб, місця надання послуг, кількість витраченого часу тощо. З наданих позивачем документів достовірно вбачається факт передачі конкретного товару, який підлягав обробці, факт здійснення обробки конкретного товару по виду та обсягу.
Щодо висновків про ненадання затвердженого тарифу на перевезення, то колегія суддів зазначає, що позивачем були надані пояснення щодо порядку формування таких сум, на розрахунок яких впливали обставини кількість вантажу та вид товару, що перевозився. Відповідачу були надані первинні та товаро-транспортні документи, які містять інформацію про спірні переведення, проте останнім не було спростовано та не надано будь-яких доказів тому, що вартість таких перевезень не відповідала договірній ціні, яку погодили сторони.
Обставини не надання доказів видачі контрагентом окремим його водіям довіреностей на одержання товару у позивача для подальшого перевезення, не може бути покладено в основу висновку про нереальність здійснення такого перевезення. Відповідно, ці доводи відхиляються колегією суддів.
Використання кількома перевізниками одних і тих же водіїв та одних і тих же транспортних засобів жодним чином не ставить під сумнів реальність здійснення перевезень такими особами.
Неможливість проведення контролюючим органом зустрічної звірки ПВТФ «Осіріс» не підставою висновку про нереальність операцій цього суб`єкта, у тому числі і по відносинам із позивачем.
Посилання контролюючого органу на неможливість здійснення контрагентами позивача господарської діяльності (з підстав відсутності матеріальних, фінансових, трудових ресурсів, тощо) є виключно припущенням відповідача, яке не підтверджене жодними доказами. За наявності документів, що підтверджують факти здійснення операції, такі припущення не можуть бути покладені в основу рішення про визначення платнику податків спірних грошових зобов`язань.
Відтак, доводи відповідача та мотиви суду першої інстанції щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.
Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначив, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.
У пункті 71 вказаного рішення зазначено що компанія-заявник (платник податків) не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника (платника податків), що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1.
Подібну позицію висловив і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 (№21-1376во06), зазначивши, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Враховуючи, що позивачем було надано на підтвердження правомірності формування спірних сум податкової звітності всі необхідні документи, а підстави для висновку про нереальність спірних господарських операцій у ході судового розгляду встановлено не було, то підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.
Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тара-Пак» задовольнити.
Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тара-Пак» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 20.08.2019 № 0023921413.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 22.04.2021.