Ухвала
 
13 травня 2021 року
місто Київ
 
справа № 159/4322/14-ц
провадження № 61-12870св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округуДанилевич Оксана Іванівна, приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук Валентина Степанівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року у складі судді Панасюка С. Л. та постанову Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у липні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватні нотаріуси Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О. І., Ваврищук В. С. , у подальшому уточненим, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на обов`язкову частину у спадковому майні, видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, відшкодування моральної шкоди. 
Справа судами розглядалась неодноразово.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 19 серпня 2015 року рішення Ковельського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року в частині задоволених вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині залишено без змін. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 19 серпня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2015 року, в частині, яка не скасована рішенням Апеляційного суду Волинської області від 19 серпня 2015 року, залишено без змін.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні відмовлено. 
Постановою Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року без змін.
ОСОБА_1 29 червня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, направити справу на новий розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області.
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 
ОСОБА_2 24 вересня 2016 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду відзив, у якому просив залишити без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_1 , рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року без змін.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційну скаргу у справі, що переглядається, подано у червні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що Верховний Суд у складі колегії суддів не приймав рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, Суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року на постанову Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами на 26 травня 2021 року.
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                 С. О. Погрібний
                                                                                                        
    І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                          Г. І. Усик