ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року
м. Харків
справа № 643/17783/15
провадження № 22-ц/818/1210/20
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Хорошевського О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б. 
за участю секретаря судового засідання Пузікової Ю.С.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
третя особа Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016  року постановлене суддею  Харченко А.М., 
у цивільній справі  за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Харківська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який у подальшому уточнила і просила визнати відповідачів такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації.
Позов мотивований тим, що на момент звернення до суду квартира у приватну власність в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду не передана в ній зареєстрована позивач, її дочка, онук та онука.
Відповідачі у вказані квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, кореспонденцію не отримують, особистих речей в квартирі не мають, жодного інтересу до квартири не виявляють.
Будь-які заяви про те, що відповідачі будуть відсутні за місцем реєстрації та збереження за ними права користування за цією адресою відсутні.
В зв`язку з чим просила суд задовольнити її позовні вимог.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .  Знято   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат.
Судове рішення мотивоване тим, що показання свідків які є сусідами позивача підтвердженно факт не проживання відповідачів у спірній квартирі. Ніяких доказів поважності причин їх відсутності на спірній житловій площі судом не встановлено. Тому вважав за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі мешкали за вказаною адресою, отримували кореспонденцію, сплачували комунальні послуги. Між позивачем та відповідачем була домовленість щодо користування вказаною квартирою, навіть коли відповідачі не мешкали в квартирі все одно повно сплачували комунальні послуги. У вказаній квартирі перебувають особисті речі апелянта. Показання свідків є суперечливими, крім того з свідком ОСОБА_5 склалися дуже погані відносини. Також звертає увагу суду на те, що доказів не проживання та несплати комунальних послуг позивачем не надано.
Відповідачка просить суд апеляційної інстанції стягнути моральну шкоду спричинену їй та її дітям умисними діями позивача яку вона оцінює у 15000,00 грн. а також витрати на професійну правову допомогу у сумі 8000,00 грн. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, у квартирі, що належить територіальній громаді м. Харкова, зареєстровані: позивачка дружина наймача – ОСОБА_6 , дочка позивачки  ОСОБА_7 , онука позивачки  ОСОБА_2 , онук позивачки ОСОБА_4 . Особовий рахунок відкритий на імя ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що позивачка його мати. У матері буває один-два рази на тиждень. Відповідачів не бачив з 90-х років. Конкретніше, не бачив їх вже п`ять років. Їх речей у квартирі не має, комунальні послуги вони не сплачують. З родичами він спілкується рідко, оскільки племінники живуть у місті Києві. Про те, що їм чинилися перешкоди у проживанні в квартирі йому не відомо.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що є сусідкою позивачки та мешкає у квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 мешкає сама. З відповідачкою ОСОБА_2 вона взагалі не знайома, ніколи її не бачила. З грудня 1990 року, крім сина позивачки ОСОБА_9 , нікого в квартирі не бачила, ніяких речей, крім речей позивачки, не має. Їй нічого не відомо про те, що когось у квартиру не пускали.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що з 1981 року мешкає у квартирі АДРЕСА_4 . Квартира свідка знаходиться на третьому поверсі, ОСОБА_1  на другому поверсі. Остання мешкає сама. Іноді свідок заходить до квартири сусідки. Ремонт там не робився, нових речей не з`являлося.
Відповідно доч.1ст.163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою,пунктами 1і5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
За змістом статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української  РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71,72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Висновок суду про непроживання відповідачів у спірній квартирі понад встановлені законом строки ґрунтується на показах свідків.
Оскільки вичерпного переліку поважних причин непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3 яка діє від свого імені та імені своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не заперечувала, що її донька ОСОБА_2 після укладення шлюбу постійно проживає у м. Києві. Її син – ОСОБА_4 навчався та проживав у м. Києві де винаймав житло. Сама ОСОБА_3 є власницею кв. ІНФОРМАЦІЯ_2 у тому ж будинку з 1999 року, якою користувалась. При цьому пояснила, що у кв. ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходяться її речі. Тривалий час вона допомогала своїй матері – позивачці у справі, доглядала її чоловіка, отримувала за адресою реєстрації поштову кореспонденцію – матеріали про порушення її сином правил дорожнього руху. Вважала, що зазначене нею свідчить про безпідставність позову в частині вимог до неї та її сина. 
Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).
Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Як вбачається з матеріалів справи квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, не приватизована. На теперішній час у ній зареєстровані 4 особи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що між сторонами існувала домовленість про оплату комунальних послуг судова колегія не приймає, оскілки вказане не підтверджено належними та допустимими доказами.
Отже, встановивши, що відповідачі не проживають у спірній квартирі тривалий час, залишили квартиру добровільно, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не зверталися, врахувавши, що причини їх відсутності понад шість місяців у спірній квартирі є неповажними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення моральної шкоди з позивача, судова колегія зазначає, що такі вимоги у суді першої інстанції не розглядались, а тому не можуть бути вирішені в суді апеляційної інстанції.
Стосовно вимог апеляційної скарги про стягнення вартості надання правової допомоги з урахуванням того, що у задоволенні апеляційної скарги відмолено то підстав для розподілу і стягнення цих витрат не має.
Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                   О.М.Хорошевський
Судді                                                         І.В.Бурлака
В.Б.Яцина

Повний текст судового рішення складено 11.09.2020