ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2025/21 Справа № 216/6616/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Онопченко Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо складання повного тексту судового рішення відсутні, -
       
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 04 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кратки. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 31 серпня 2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 77 719,86 грн., яка складається з: 6736,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 66 706,13 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 100 грн. –заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) та 3677,14 грн. – штраф (процента складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.11.2011, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6736,59 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 166,50 грн. 
В іншій частині позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. В іншій частині просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір укладено шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору, сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Відсутність підпису позивальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що відповідач не був ознайомлений та не свідчить про відсутність договірних відносин.
При цьому, позивач наголошує на тому, що відповідачкою 04 листопада 2011 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій було погоджено всі умови щодо нарахування відсотків та неустойки, у зв`язку з чим відмова суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог в цій частині є безпідставною. 
Посилання в довідці про умови кредитування на номер № SAMDN50000052576010, є не номером договору, а номер референту, що використовується в банківських комплексах та присвоюється активам клієнтів з метою їх ідентифікації згідно з встановленими банківськими процедурами.
.  Долучені ж до матеріалів справи Умови та Правил надання банківських послуг містять відомості щодо їх затвердження, а тому є саме тією редакцією, з якою було ознайомлено відповідачку.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 листопада 2011 року відповідачкою ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04 листопада 2011 року, банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за кредитним договором, станом на 31 серпня 2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 77 719,86 грн., яка складається з: 6736,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 66 706,13 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 100 грн. –заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) та 3677,14 грн. – штраф (процента складова).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останньою не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що між сторонами по було погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634  цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.  Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, підписаній ОСОБА_1 , відсутні умови щодо погодження відсоткової ставки за користування кредитними коштами та неустойки за порушення строків виконання договору (а.с. 6). 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримала в борг позичальниця, стягнути складові його повної вартості, зокрема, 66706,13 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 100 грн. - заборгованості за пенею та комісією, яка розрахована позивачем взагалі без зазначення вихідних даних, з урахуванням яких проведено такий розрахунок, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 3677,14 грн. (процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.11.2011 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміла відповідачка ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 04.11.2011 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 28 жовтня 2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для застосування до правовідносин сторін Умов та Правил банківських послуг.
Разом з тим, 04 листопада 2011 року ОСОБА_1 було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої останній своїм підписом засвідчив, що отримав кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 – нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (а.с. 7).
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. 
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань.
Отже, висновок суду першої інстанції щодо відсутності погодження розміру відсотків за користування кредитними коштами та неустойки за порушення виконання зобов`язань за Договором б/н від 04 листопада 2011 року є помилковим та не ґрунтується на матеріалах справи.
Оскільки, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки - серпень 2017 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, та інших платежів, зокрема неустойки, починаючи з 01 вересня 2017 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до 31 серпня 2017 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку – розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. 
З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.
Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 2,5% в місяць. 
При цьому колегія суддів не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, наданий до позовної заяви (а.с.4-5), оскільки вказаний розрахунок заборгованості по процентам за період з 01.11.2013 року по 29.08.2014 року проведений позивачем з застосуванням погодженої сторонами процентної ставки, а саме 2,5 % на місяць, що становить 30 % на рік, а розрахунок позивача за період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою, у зв`язку з чим колегією суддів зроблено власний розрахунок за вказаний період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року із застосуванням процентної ставки, яка була погоджена сторонами по справі та відповідно до строку дії кредитної картки. 
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, розрахована колегією суддів із застосуванням процентної ставки у розмірі 2,5 % на місяць, за період з 01.11.2013 року по 31.08.2017 року та становить 6691,58 грн., відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів:
з 01.11.2013 року по 26.12.2013 року пільговий період проценти не нараховуються
за період з 26.12.2013 року по 29.08.2014 року позивачем по справі здійснено вірний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом із застосуванням відсоткової ставки у розмірі не більшому за 2,5 % на місяць, та розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за вказаний період становить 609,14 грн., який перевірений колегією суддів та з яким колегія суддів погоджується.
Починаючи з 01.09.2014 року, позивачем при розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом застосовуються підвищений розмір відсоткової ставки, що суперечить вимогам, які були погоджені сторонами, тому розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць, за період з 01.09.2014 року по 31.08.2019 року розраховується наступним чином: 
вересень 2014 року – 2,5 % в місяць становить 188,14 грн. (7525,74 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 188,14 грн.)
жовтень 2014 року – 2,5 % в місяць становить 188,14 грн. (7525,74 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 188,14 грн.)
як вбачається із матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідача, наданого позивачем, в період з 25 листопада 2014 року по 11.02.2015 року, тобто протягом 3-х місяців, розмір заборгованості за тілом кредиту не змінювався, тому розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 25.11.2014 року по 11.02.2015 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць, становить 552,58 грн.
Лютий 2015 року – 2,5 % в місяць становить 184,19 грн. (7367,74 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 184,19 грн.)
Березень 2015 року – 2,5 % в місяць становить 178,56 грн. (7142,79 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 178,56 грн.)
квітень 2015 року – 2,5 % в місяць становить 176 грн. (7040.16 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 176 грн.)
травень 2015 року – 2,5 % в місяць становить 175,57 грн. (7023,15 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 175,57 грн.)
червень 2015 року – 2,5 % в місяць становить 175,57 грн. (7023,15 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 175,57 грн.)
липень 2015 року – 2,5 % в місяць становить 169,35 грн. (6774,21 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 169,35 грн.)
з 18.08.2015року по 31.10.2015 року -2,5% становить 505,20грн.
листопад 2015 року – 2,5 % в місяць становить 165,57 грн. (6623,51 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 165,57 грн.)
грудень 2015 року – 2,5 % в місяць становить 165,57 грн. (6623,51 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 165,57 грн.)
Як вбачається із матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідача, наданого позивачем, в період з 10 січня 2016 року по 31 серпня 2017 року, тобто протягом 20 місяців, розмір заборгованості за тілом кредиту не змінювався, тому розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 10.01.2016 року по 31.08.2017 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць, становить 3258 грн.
Отже, заборгованість відповідача  ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, яка розрахована колегією суддів із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць, за період з 01.11.2013 року по 31.08.2017 року, становить 6 691,58 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо правомірності нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).
В даному випадку погодженими між сторонами умовами Кредитного договору б/н від 04 листопада 2011 року передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими штрафними санкціями у вигляді штрафів у розмірі 500,00 грн. та 3677,14 грн.
Оскільки підставою для нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2011 року, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.
Колегія суддів вважає, що з огляду на матеріали справи, доцільним є стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією і відмовити в задоволенні стягнення штрафів, як подвійного виду відповідальності. 
Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з ухваленням нового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом б/н від 04 листопада 2011 року, яка за період з 01.11.2013 року по 31.08.2017 року, в розмірі 6 691,58 грн. та заборгованість за пенею та комісією 100 грн. 
Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору, із збільшенням розміру стягнутого судового збору з 166 грн. 50 коп. до 334 грн.37 коп., відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволених позовних вимог. 
Крім того, відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в сумі 501,56 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками і пенею скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом б/н від 04 листопада 2011 року, за період з 01.11.2013 року по 31.08.2017 року, в розмірі 6 691,58 грн. та заборгованість за пенею та комісією в сумі 100 грн.
Змінити заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судового збору, збільшивши розмір стягнутого судового збору з 166 грн. 50 коп. до 334 грн.37 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 501,56 грн. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: