ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16194/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Новомосковської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 р. (суддя Златін С.В.) в адміністративній справі № 160/16194/20 за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , про визнання протиправним та нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, задоволено позов Громадської організації «Платформа Громадський Контроль», визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 16.11.2018 № 627/0/6-18 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ФОП ОСОБА_1 ».
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Скаржник вказує, що спірне рішення не містить ознак регуляторного акту, є актом індивідуальної дії, оскільки застосовується виключно для пасажирів на території міста Новомосковська, тобто для чітко визначеного кола осіб, тому його прийняття не обмежується проведенням визначеної Законом «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» процедурою. Також позивач, як громадська організація, мав право звертатись до суду виключно в інтересах  члена своєї організації. Судом першої інстанції не встановлено, які саме права позивача, як юридичної особи, порушені спірним рішенням, а також не зазначено, в інтересах яких саме громадян - членів організації громадська організація звернулась до суду. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу  позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Скаржник, повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до  суду уповноваженого представника не направив, просив здійснювати розгляд справи без його участі.
Відповідно до частини 2  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні представники позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено  статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2018 рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 627/0/6-18 встановлено тарифи на транспортні послуги, які надаються ФОП ОСОБА_1 , у відповідності до якого, зокрема, встановлено тариф на одну поїздку пасажира у розмірі - 7 грн. та тариф проїзду для учнів 1-4 класів загальноосвітніх шкіл у період з 1 жовтня по 15 травня (в тому числі під час канікул та у вихідні дні) - 2 грн. на відповідному маршруті, який вказаний у рішенні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного  рішення, оскільки відповідачем у встановлений Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» спосіб не вчинено ані включення проектів оскаржуваних актів до плану регуляторної діяльності, ані повідомлення про оприлюднення проекту регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій, ані відповідного аналізу регуляторного впливу; не проведено належним чином їх обговорення.
Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що спірне рішення не є регуляторним актом. Такі доводи висловлювались ним і при розгляді справи судом першої інстанції.
          Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»  визначено, що регуляторний акт це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;  регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти; регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Таким чином, законодавчо закріплено, що регуляторним актом може визнаватись як нормативно-правовий акт, так й інший офіційний письмовий документ, який відповідає сукупності певних ознак, зокрема таких як: 1) прийняття уповноваженим на це регуляторним органом; 2) встановлення, зміна чи скасування норм права; 3) застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб.
Зі змісту спірного рішення вбачається, що воно розраховано на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення тарифів на перевезення населення у місті Новомосковську.
Отже, рішення відповідача про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування є регуляторним актом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11 лютого 2020 р. № 210/3268/15-а, від 25 квітня 2018 р. у справі № 591/6936/15-а та від 21 грудня 2018 р. у справі № 591/1335/15-а.
          Скаржник стверджує, що спірним рішенням не порушені права позивача, як громадської організації, а також не зазначено осіб, в інтересах яких звернувся позивач до суду.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 у справі № 804/340/18, який полягає у наступному:
«Відповідно до частини третьої  статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" від 22 березня 2012 року        № 4572-VI  (далі - Закон № 4572-VI) громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Згідно з частиною п`ятою  статті 1 Закону № 4572-VI     громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Пунктом 2 частини першої  статті 21 Закону № 4572-VI     обумовлено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання має право звертатися у порядку, визначеному      законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами. За такого правового врегулювання позивач є частиною громадського суспільства, а отже наділений правом оскаржувати рішення, які зачіпають інтереси невизначеного кола осіб.»
Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені  статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Новомосковської міської ради - залишити без задоволення.

                    Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 р. в адміністративній справі № 160/16194/20 - залишити без змін.

                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 червня 2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          Повний текст постанови складено 07 червня 2021 р.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий