Номер провадження: 22-ц/813/3855/21 
Номер справи місцевого суду: 496/3890/19
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
                                               Цюри Т.В.
               за участю секретаря                Ющак А.Ю.,
               
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Байдеріна Олександра Анатолійовича на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,

встановив:

03.10.2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області із вказаним позовом (а.с.2-4).
04.05.2020 року від ОСОБА_2 , в особі її представника - адвоката Наседкіна О.І., надійшла заява про забезпечення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що у випадку ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , фактичне виконання рішення суду може бути істотно ускладнено, так як на сьогоднішній день ОСОБА_1 не обмежена у праві та можливості розпорядитися зазначеними земельними ділянками, здійснивши їх відчуження. У такому випадку фактичне виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 буде неможливим, а позивачці для захисту та відновлення свого порушеного права слід буде пред`являти додаткові вимоги про визнання недійсними укладених ОСОБА_1 правочинів. 
Позивач зазначила, що вжити заходи забезпечення позову у даній справі необхідно з метою уникнення такого розвитку подій (а.с.71).

Ухвалою Біляївского районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Наседкіна О.І. про забезпечення позову– задоволено.
Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5121084200:04:001:0480, площею 2,0 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1  (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на підставі виданого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С., свідоцтва на право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 981 від 20.09.2011 року.
Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5121084200:04:001:0141, площею 2,0 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1  (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на підставі виданого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С. свідоцтва на право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 987 від 20.09.2011 року (а.с.74-75).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Байдеріна О.А., ставить питання про скасування ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року, та постановлення нової, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 100-105).
Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали. Разом з тим, представник позивачки ОСОБА_2 . Адвокат Наседкін О.І. 23.12.2020 року подав суду апеляційної інстанції свої письмові пояснення (а.с.162-166).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 07.04.2021 року, на 12.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.171, 177-178, 181-185, 189). 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, та відкладення у зв`язку з цим судового розгляду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 09.04.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивачки про застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому. 
З даним висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, то вони є обґрунтованими. 

Разом з тим, судом було враховано, що предметом даного спору є саме вказані земельні ділянки, кадастровий номер 5121084200:04:001:0480 та кадастровий номер 5121084200:04:001:0141, загальною площею по 2,0 га кожна, а тому до вирішення спору по суті на них має бути накладений арешт, з чим повністю погоджується колегія суддів.
Тобто, враховуючи, що предметом даного спору є земельні ділянки, на яку відповідач ОСОБА_1 має правовстановлюючі документи: свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2011 року., а позивачка в свою чергу відстоює позицію, що ОСОБА_1 отримала право власності на досліджувані земельні ділянки незаконно, то з метою уникнення можливості відчуження спірних земельних ділянок до вирішення спору по суті, що може суттєво ускладнити або унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову, а також з метою уникнення затягування судового розгляду даної справи, внаслідок можливої потреби в залученні нових власників землі, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту в вищевказані земельні ділянки.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Крім того, Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 наголошено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.
Тобто, заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.
Також необгрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір.
Колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати ОСОБА_2 , є адекватними та співмірними із заявленими позивними вимогами, оскільки ставиться питання про тимчасове обмеження у можливості відчуження земельних ділянок, які безпосередньо є предметом спору.

Крім того, вирішуючи даний спір, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, згідно п. 43 Рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція).
Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви, оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Байдеріна Олександра Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра