УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/73/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.
суддів: Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу №289/73/21 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Кириленко О.О. в м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року позовну заяву   ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві з підстав невиконання вимог закону, визначених ухвалою цього ж суду від 19 січня 2021 року.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивачки подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позовна заява відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а тому вважає, що суд безпідставно залишив її без руху, а в подальшому визнав неподаною та повернув позивачці.
У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення позовної заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.
Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не усунуті недоліки, визначені ухвалою про залишення без руху, що є підставою для повернення заяви.
Однак із вказаним висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з такого.
Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.
Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.
Якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то судом застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві - частина 3 статті 185 ЦПК України .
З матеріалів справи вбачається, що у січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.
Ухвалою суду першої інстанції від 19 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності заяви вимогам, передбаченим ч.5 ст.177 ЦПК України.
Як на підставу для залишення позовної заяви без руху, суд в ухвалі посилався на те, що у доданих до позовної заяви копій документів /постанови про закриття кримінального провадження від 17.04.2020, заяви №1696/01 від 16.07.2020, висновку №2310 експерта автотоварознавчої експертизи/ окремі аркуші є неякісними та нечіткими, текст цих копій документів є нечитаємим, а в деяких копіях частина тексту взагалі відсутня, у зв`язку із чим неможливо ознайомитись зі змістом цих документів. Запропоновано позивачці у п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали виконати недоліки заяви (а.с.56).
На виконання вимог закону, визначених в ухвалі суду першої інстанції про залишення заяви без руху, представник позивачки 04 лютого 2021 року подав до суду по три примірника копій документів, на які посилався суд в ухвалі від 19.01.2021 та заяву, в якій зазначив, що в разі необхідності на підготовчому судовому засіданні будуть надані оригінали доказів, щоб у суду була можливість безпосередньо їх дослідити (а.с.61, 62-85).
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві з підстав невиконання вимог закону, визначених ухвалою цього ж суду від 19.01.2021 року (а.с.87).
Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про повернення заяви позивачу, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції- на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").
Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").
За такого, посилання суду першої інстанції на невиконання в повному обсязі ухвали про залишення позовної заяви без руху, зокрема через неякісність окремих аркушів копій документів - не є достатніми підставами для повернення позовної заяви заявнику.
Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивачки та перешкоджає їй у доступі до правосуддя.
Поза увагою суду залишилась та обставина, що представник позивача в заяві про усунення недоліків (а.с.61) зазначив про деякі документи є неякісними, а тому і їх копії є такими, однак, в разі необхідності на підготовчому судовому засіданні будуть надані оригінали доказів, щоб у суду була можливість безпосередньо їх дослідити.
Суд першої інстанції зазначених обставин та положення статтей 175,177 ЦПК України не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною з підстав неусунення недоліків заяви.
У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3   задовольнити.
Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                         

Судді