ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 р.	Справа № 203/575/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Ханієва Ф.М., пр. Пушкіна, 29, м. Дніпропетровськ, 49101, повний текст складено 18.03.21 року по справі № 203/575/21
за позовом                      ОСОБА_1  
до                     Інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради Мельника Віталія Володимировича ,                     Провідного спеціаліста-інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради Данилевичюте Ілони ,                     Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради                             
про скасування постанови, визнання протиправними та незаконними дій,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельника Віталія Володимировича (далі – відповідач-1), провідного спеціаліста-інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Данилевичюте Ілони (далі – відповідач-2), Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі – відповідач-3, Інспекція), в якому просила суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 284775282 до повідомлення серії ІД № 00266539 від 14.01.2021 року та закрити справу про адміністративне правопорушення;
- визнати протиправними дії провідного спеціаліста – інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Данилевичюте Ілони щодо складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 7669 від 25.11.2020 року;
- зобов`язати Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 42403446) відшкодувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн (десяти тисяч гривень);
- стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 42403446) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона не скоювала адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), щодо якого відповідачем-1 було винесено у відношенні неї оскаржувану постанову. Також, за поясненнями позивача, вона працює суддею Третього апеляційного адміністративного суду та дізналась про існування оскаржуваної постанови лише під час судового розгляду адміністративної справи, коли Інспекцією з цього приводу їй був заявлений відвід, а вона заявила самовідвід, який був задоволений. Також, як зазначила позивач, 04.02.2021 року після спілкування зі своєю донькою ОСОБА_2 вона дізналась, що дійсно 25.11.2020 року за адресою місця проживання її доньки, а саме: АДРЕСА_1 , її автомобіль Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , був евакуйований.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 вказаний позов задоволено частково. Скасовано постанову серії РАП № 284775282 до повідомлення серія ІД № 00266539 від 14.01.2021 року, винесену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельником Віталієм Володимировичем, про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрито. Стягнуто з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького; код ЄДРПОУ 42403446) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем - Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано всі обставини справи, оскільки, сам факт передачі позивачем автомобіля іншій особі не звільняє позивача від адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), оскільки таке звільнення можливе лише після вчинення обов`язкових дій, які передбачені положеннями статті 279-3 КУпАП.
Також вважає недоведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому висновки суду про стягнення 3000 грн. є помилковими.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
За приписами  ст. 268 КАС України  у справах, визначених статтями  273 - 277,  280 - 283,  285 - 289  цього  Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1  ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2  ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3  ст. 268 КАС України).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що після встановлення відповідальної особи та отримання інформації про власника автомобіля Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , 14.01.2021 року відповідачем-1 винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 284775282 до повідомлення серії ІД № 00266539, за змістом якої інспектором встановлено, що 25.11.2020 року о 12 год. 2 хв. транспортним засобом Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснено зупинку, стоянку, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Ушинського, 8, чим порушено вимоги пп. д) п. 15.10 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, стоянка у місцях, де транспортний засіб робить неможливим рух інших транспортних засобів. Тим самим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. З урахуванням цього, інспектором постановлено визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. 
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання протиправною оскаржуваної постанови та її скасування, визнання протиправним акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, стягнення моральної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем-3 не доведено правомірності своїх дій щодо незастосування положень ст. 279-3 КУпАП під час винесення оскаржуваної постанови. Також, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, за допомогою показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 та примітки до ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до частин 1, 3 та примітки до ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.
Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі – Порядок № 1388, в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, та який також був чинний станом на 14.07.2012 рік під час видачі позивачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один – на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.
Свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт), технічний талон та номерні знаки старого зразка діють до їх заміни на свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки нового зразка.
За бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
У разі коли реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу здійснена після 1 січня 2013 р., звернення власника транспортного засобу – фізичної особи про видачу тимчасового реєстраційного талона у зв`язку з наданням права керування таким засобом іншій фізичній особі може здійснюватися в електронній формі через офіційний веб-сайт Головного сервісного центру МВС.
Відповідно до положень ст. 279-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі: абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс; абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 2 ст. 277 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), зафіксовані в режимі фотозйомки, розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.
Статтею 279-1 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.
У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
Відповідно до ст. 300-1 КУпАП, у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення.
У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.
У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.
Аналіз викладених вище норм вказує, що у випадку, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу, то відповідальна особа звільняється від адміністративної відповідальності за ст. 279-3 КУпАП та у цьому випадку до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису). При цьому відповідно до положень Порядку № 1388, який є чинним, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, виданому до 01.01.2013 року, за бажанням власника транспортного засобу вказувалась особа, яка має право користування таким транспортним засобом, а такі свідоцтва старого зразка діють до їх зміни на свідоцтва про реєстрацію нового зразка. Окрім того, постанова про накладення адміністративного стягнення вважається виконаною, в тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, відповідно до ст. 300-1 КУпАП.
За відомостями з копії посвідчення водія, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14.07.2012 року має посвідчення водія, дійсне до 14.07.2062 року, категорії В та відповідно до копії свідоцтва НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, дата реєстрації 2012 рік, власник: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), в графі особливі відмітки зазначено, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) має право користування зазначеним транспортним засобом (а.с.28-29, 30-31).
На підтвердження факту ведення переписки ОСОБА_2 як належного користувача з відповідачем-3 щодо надання відповіді на запит про надання публічної інформації, позивач надала суду копію запиту від 27.11.2020 року з відміткою про отримання відповідачем-3 такого запиту 27.11.2020 року за вх. № 4/5789 та лист Інспекції від 03.12.2020 року № 4/7-131538 про продовження строку розгляду запиту на інформацію ОСОБА_2 від 27.11.2020 року вх. № 4/5789, відповідно до вимог ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (а.с.32-33, 95-96).
27.11.2020 року ОСОБА_2 звернулась до Інспекції з заявою, в якій зазначила, що 25.11.2020 року було евакуйовано транспортний засіб Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Дніпро, пров. Ушинського, біля будинку № 8, де нею був припаркований цей автомобіль. Враховуючи це, ОСОБА_2 просила Інспекцію винести постанову на її ім`я (як належного користувача). Вказана заява була отримана відповідачем-3 27.11.2020 року за вх. № 4/5790. Також на підтвердження сплати ОСОБА_2 послуг з евакуації та зберігання транспортного засобу, в тому числі і 50 відсотків штрафу за оскаржуваною постановою, у розмірі 255,00 грн, суду надані копії платіжних документів від 25.11.2020 року (а.с.34-35).
Відповідач-3 на підтвердження факту надання відповіді на запит про надання публічної інформації на адресу ОСОБА_2 надав суду лист від 06.01.2021 року № 4/3-32169 «Про розгляд публічної інформації» (а.с.99-100).
Позивач на підтвердження того, що вона не керувала транспортним засобом Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , у день вчинення адміністративного правопорушення 25.11.2020 року, та не могла ним керувати з огляду на стан здоров`я, надала суду списки справ, призначених до розгляду 25.11.2020 року, у Третьому апеляційному адміністративному суді, де вона брала участь в складі колегії суддів, та медичні документи (а.с.75-78, 79-81).
Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 вважається особою, якій за бажанням власника транспортного засобу, тобто позивача, було передано право користування транспортним засобом Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , про що є відповідна відмітка в свідоцтві про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу було видане позивачу у 2012 році, тобто до 01.01.2013 року, та до його зміни воно вважається діючим. З огляду на це, твердження відповідача-3 про те, що ОСОБА_2 є неналежним користувачем транспортного засобу позивача, спростовується вищевикладеним.
Тому посилання відповідача-3 на Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 року № 1197, в обґрунтування визначення належного користувача, судом першої інстанції вірно не взято до уваги. Отже, не є обов`язковим внесення до реєстру відомостей про належного користувача транспортним засобом, з огляду на наявність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зразка 2012 року, в якому вказана особа, яка має право користування транспортним засобом. Крім того, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що до Інспекції в порядку ст. 279-3 КУпАП може звернутися будь-яка особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення адміністративного правопорушення, що відповідає приписам ст. 279-3 КУпАП.
Також, під час судового розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що користувач транспортного засобу позивача ОСОБА_2 у встановлений законом строк після вчинення адміністративного правопорушення звернулась до Інспекції в порядку ст. 279-3 КУпАП з відповідною заявою від 27.11.2020 року. Вказані факти підтверджуються матеріалами справи, в тому числі і сплата штрафу відповідно до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що у заяві від 27.11.2020 року ОСОБА_2 серед переліку додатків до заяви не вказала копії квитанцій, тому така заява не була прийнята Інспекцією, а особі роз`яснено право повторного звернення з заявою разом з копіями квитанцій про сплату штрафу, оскільки дії відповідача-3 щодо неприйняття заяви в порядку ст. 279-3 КУпАП без визначених на те законом підстав та з урахуванням визначених строків такого звернення, є протиправними. 
Колегія суддів враховує те, що станом на 27.11.2020 року Інспекція вже опублікувала на офіційному веб-сайті інформацію про сплату штрафу у розмірі 255,00 грн, відповідно до вимог ст. 300-1 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення від 25.11.2020 року, транспортний засіб Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 надала в тому числі і копії квитанцій про сплату штрафу, що підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, оскаржувана постанова винесена Інспекцією щодо неналежного суб`єкта адміністративного правопорушення, бо відповідальна особа (власник транспортного засобу) не була звільнена від адміністративної відповідальності в порядку ст. 279-3 КУпАП, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, з урахуванням вимог ст. 9 КУпАП.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що встановлені порушення Інспекцією порядку застосування ст. 279-3 КУпАП виключають можливість та необхідність дослідження та надання судом оцінки доказам щодо суті адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідно до оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, вказане адміністративне правопорушення вчинене не позивачем, а іншою особою – користувачем транспортним засобом ОСОБА_2 , яка визнала факт вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина друга стаття 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина перша стаття 77 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право , зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Враховуючи те, що відповідачем-3 не доведено правомірності своїх дій щодо незастосування положень ст. 279-3 КУпАП під час винесення оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі відносно позивача.
Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
В обґрунтування позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 вказала, що постанову про притягення її до адміністративної відповідальності було озвучено Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради 04.02.2021 при розгляді нею, як суддею, адміністративної справи про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності  про порушення правил паркування в присутності представника позивача. Зазначає, що до цього не була обізнана про наявність постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, в порушення порядку, не вручила їй постанову, а тому позивач була позбавлена права захисту своєї честі і гідності, як особа та професійної репутації, як суддя. Вважає, що такі дії Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради завдали шкоду її репутації як судді, моральних страждань як особі.
Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст.1167,1187 ЦК України, які визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).
Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09.06.2021 по справі №280/5216/19.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що позивачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не було надано жодного доказу на підтвердження факту перенесених ним душевних страждань, душевного або фізичного болю, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаної частини позовних, та як наслідок, відсутність правових підстав для їх задоволення.
Повне поновлення порушених прав позивача здійснено судом шляхом скасування постанови серії РАП № 284775282 до повідомлення серія ІД № 00266539 від 14.01.2021 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закриття провадження по справі.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, із прийняттям в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 року по справі № 203/575/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького; код ЄДРПОУ 42403446) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) моральної шкоди.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вказаної частини позовних вимог.
В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 року по справі №203/575/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова