Постанова
Іменем України                    
 
31 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 233/4333/19
провадження № 61-5107св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 , 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на постанову Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів:  Мірути О. А., Агєєва О. В., Космачевської Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» (далі - ПрАТ «АПК-Інвест») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа -              ОСОБА_2 , в якому просило визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року на договір оренди землі на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку у викладеній редакції.
 
Позовна заява мотивована тим, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 03 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1059, згідно з яким в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 від 30 серпня 1996 року. 
 
22 березня 2012 року, згідно з актом приймання-передачі земельної частки (паю), ОСОБА_1 передав, а ПрАТ «АПК-Інвест» прийняло у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, що розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом.
 
Позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачем земельної ділянки площею 4,2167 га, якій було присвоєно кадастровий номер 1422483900:43:000:0007 та яка фактично використовується позивачем ПрАТ «АПК-Інвест» на підставі укладеного договору орендної земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року.
 
Проте, ОСОБА_1 порушив норми, закріплені чинним законодавством та безпосередньо договором оренди земельної частки (паю) щодо виконання ним обов`язку повідомити та в подальшому переукласти договір з                   ПрАТ «АПК-Інвест» після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), чим були порушені права позивача як орендаря.
 
На підставі вказаного, уточнивши вимоги, ПрАТ «АПК-Інвест» просило  визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради Костянтинівського району Донецької області 03 квітня 2012 року за № 1059, на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422483900:43:000:0007, площею 4,2167 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, кадастровий номер 1422483900:43:000:0007, площею 4,2167 га (20 серпня 2018 року), в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у запропонованій редакції.
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, в якому просив розірвати договір оренди земельної частки (паю), укладений 22 березня            2012 року між сторонами.
 
Зустрічний позов мотивовано тим, що 22 березня 2012 року між                                 ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю).
 
ОСОБА_1 отримав у власність в натурі земельну ділянку площею 4,2167 га, кадастровий № 1422483900:43:000:0007, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради.
 
31 травня 2019 року ПрАТ «АПК-Інвест» дізналося про виділення земельної ділянки в натурі на місцевості та зміну власника земельної ділянки з  кадастровим  номером 1422483900:43:000:0007, площею 4,2167 га,                             на ОСОБА_2 , проте наполягає на дії договору оренди земельної частки (паю).
 
Зважаючи на позицію відповідача, ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду та просив  розірвати договір від 22 березня 2012 року, укладений між ним та ПрАТ «АПК-Інвест» про оренду земельної частки (паю) розміром 4,78 га умовних кадастрових гектарів, зареєстрований 03 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1059.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області                                 від 03 грудня 2019 року первісний позов ПрАТ «АПК-Інвест» задоволено,                         у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення  суду першої інстанції мотивовано тим, що реєстрація 20 серпня                  2018 року ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 4,2167 га з кадастровим номером 1422483900:43:000:0007 автоматично не припиняє дію укладеного між ним та товариством договору оренди земельної частки (паю), який укладено на двадцять років. Отже, фактично ОСОБА_1 вчинив односторонню відмову від зобов`язання, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня                         2012 року, так і діючому законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року  рішення місцевого суду скасовано.
В задоволенні позову ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про переукладання договору оренди відмовлено. 
Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди земельної частки (паю) задоволено.
Розірвано договір від 22 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест», про оренду земельної частки (паю) розміром 4,78 га умовних кадастрових гектарів, зареєстрований 03 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за № 1059.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач уклав договір оренди з власником сертифіката на право земельної частки (пай). Вказаний сертифікат був дійсними до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та отримання їх власником, ОСОБА_1 , права власності на землю. Отже, із часу отримання права приватної власності на землю                       ОСОБА_1 набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , підлягає розірванню. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду,                                  ПрАТ «АПК-Інвест», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду  та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення судового рішення апеляційний суд не врахував, що оформлення державного акта на право власності на землю автоматично не припиняє дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв, а такі договори підлягають переукладанню. 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу  представник ОСОБА_1 - адвокат                           Ружницький В. В.  просить залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову апеляційного суду без змін. 
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух справи  в суді касаційної інстанції 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції   у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.
13 квітня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 233/3676/19-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року поновлено касаційне провадження у цій  справі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю), відповідно до пунктів 1.1,  2.2, 2.3 якого орендодавець передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить                    ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія                    ДН №0173280, розміром 4,78 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, терміном на 20 років.
 
Сторони узгодили розмір орендної плати - 4 823,53 грн та її виплату один раз на рік - грудень поточного року (пункт 2.2 Договору).
 
Відповідно до пункту 3.1 договору, ОСОБА_1 зобов`язався протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря.
 
Пунктом 2.3 договору встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди переукладається сторонами за договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України.
 
Вказаний договір оренди земельної частки (паю) зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1059 03 квітня 2012 року.
 
22 березня 2012 року сторонами підписано акт приймання - передачі вказаної земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди.
 
Установлено, що ПрАТ «АПК-Інвест» виконуються обов`язки за договором оренди, здійснювалися нарахування/сплата орендної плати (протягом 2012-2019 років).
 
Відповідно до розпорядження голови Костянтинівської райдержадміністрації від 07 травня 2018 року № 237 ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості) у зв`язку з заміною сертифікату серія НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) на правовстановлюючий документ на земельну ділянку із земель КСП «Дружківський», орієнтовною площею 4,86 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.
 
Згідно з розпорядженням голови Костянтинівської райдержадміністрації               від 30 липня 2018 року № 378 ОСОБА_1 надано у власність та виділено у натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер 1422483900:43:000:0007, загальною площею 4,2167 га, з них: рілля -                          4,2167 га.
 
20 серпня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 1422483900:43:000:0007, загальною площею 4,2167 га, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.
 
ОСОБА_1 протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку письмово не повідомив про це ПрАТ «АПК-Інвест».
 
03 грудня 2018 року право власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1422483900:43:000:0007 на підставі договору міни від 03 грудня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори, було зареєстровано за ОСОБА_2 .  
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
 
Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
 
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
 
Разом з тим частиною другою розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. 
 
Згідно із законодавством, що діяло на момент укладення договору оренди земельної частки (паю), такий договір відповідав чинному законодавству, був дійсним і передбачав надання орендарю зобов`язального права користування певною ділянкою, у свою чергу частина друга розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачала переукладення договору після виділення земельної ділянки в натурі на тих самих умовах, але вже відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку.
 
Таким чином, законодавець легітимізував відповідні відносини, надавши особі, яка не є власником ділянки, можливість правомірно передати володіння нею іншій особі. Більше того, законодавець також передбачив обов`язкову трансформацію «зобов`язальної» оренди в «речову» після виділення земельної частки (паю) на місцевості.
 
Разом з тим, особливістю договору оренди земельного паю є й те, що йдеться не про володіння, користування та розпорядження конкретною земельною ділянкою, яку виділено на місцевості, а про право на земельну ділянку, адже сама ділянка перебувала в загальному масиві ділянок, що виділялися учасникам колективного сільськогосподарського підприємства.
 
І хоча власник сертифікату, тобто орендодавець, за договором оренди земельного паю, не має повноважень власника щодо конкретної земельної ділянки, стосовно якої укладається договір, за договором оренди паю до орендодавця фактично переходить право користування частиною земної поверхні, яка відповідає орендованому паю, у межах загального масиву невизначених земельних ділянок, який становить собою землі відповідного колективного сільськогосподарського підприємства, що підлягають розпаюванню на місцевості як земельної ділянки.
 
У пункті 56 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) Велика Палала Верховного Суду дійшла висновку про те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.
 
Таким чином, зміна правового статусу частини земної поверхні, що використовується орендарем на підставі відповідного договору оренди паю, шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не свідчить про знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання договору оренди.
 
Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у пункті 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі                                  № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20).
 
Частиною другою статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
 
Відповідно до статті 652 ЦК України у разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1). Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний (ч. 2). У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
 
Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України.
 
Так, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей  651, 652 ЦК України, зокрема, «істотною зміною обставин». Виділення земельної ділянки в натурі не лише не обумовлена причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 частини другої статті 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце лише після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або в судовому порядку з визначених законом підстав.
 
Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо переукладення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) судам слід враховувати, що зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.
 
Аналогічний правовий висновок міститься у пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20).
 
Установлено, що у пункті 2.3. договору оренди паю сторони прямо погодили, що в разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж у строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України. 
 
Разом з тим у договорі оренди паю сторони не домовилися про застосування до їхніх правовідносин умов Типового договору.
 
Таким чином, сторони в договорі оренди паю прямо виключили можливість автоматичного припинення зобов`язань за договором оренди паю та домовилися про його переукладення як договору оренди землі.
 
При цьому слід ураховувати, що частина друга статті 630 ЦК України передбачає, якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Відповідно ж до частини другої статті 7 ЦК України звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується. 
 
При таких обставинах суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, повно встановивши обставини справи, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, щоспірний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією ОСОБА_1 20 серпня 2018 року права власності на земельну ділянку. Отже, ОСОБА_1 , не повідомивши ПрАТ «АПК-Інвест» про отримання ним правовстановлюючого документа, фактично висловив намір про припинення договірних відносин в односторонньому порядку та про відмову від переукладання договору, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, так і чинному законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі».
 
При цьому подальше відчуження земельної ділянки  ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не є перешкодою у переукладенні договору оренди землі, оскільки у пунктом 2.3 оспорюваного договору оренди встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди переукладається сторонами за договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. 
 
Встановлено, що ОСОБА_1 , зареєструвавши право власності на спірну земельну ділянку 20 серпня 2018 року, свої зобов`язання щодо переукладання договору оренди не виконав, а відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_2 03 грудня 2018 року, тобто поза межами встановленого пунктом 2.3 договору  строку.
 
При цьому право власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_2 перейшло 03 грудня 2018 року, а згідно рішення суду першої інстанції договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року визнано переукладеним, починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно  - з 20 серпня 2018 року.
 
Разом із тим, у відповідності до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або припинення договору.
 
Не передбачена така підстава і самим договором оренди.
 
Таким чином, переукладення договору оренди в обумовлений пунктом 2.3 договору  строк при набутті права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку було передбачуваним. 
 
Крім того, вказана особа залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, як особа, на права та обов`язки якої може вплинути судове рішення.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку щодо задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову. 
 
Апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
 
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Колегія суддів не вбачає правових підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для передачі справи № 233/4333/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому клопотання заявника не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» задовольнити.
 
Постанову Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року скасувати, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області                                 від 03 грудня 2019 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. А. Стрільчук