ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5258/21 Справа № 201/12032/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційні скарги голови наглядової ради акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі, акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2021 року по справі за позовом Первинної профспілкової організації співробітників акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства Фінансів України, треті особи — Генеральна прокуратура України, акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”, Голова наглядової ради акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі, Національний банк України, Первинна профспілкова організація трудового колективу Головного офісу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, про визнання трудового контракту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, - 
в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2019 року Первинна профспілкова організації співробітників акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (далі - Первинна профспілкова організації співробітників АТ КБ “ПриватБанк”) звернулася до суду з уточненим, 29 січня 2020 року, позовом до ОСОБА_1 , держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства Фінансів України, треті особи — Генеральна прокуратура України, акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”, Голова наглядової ради акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі, Національний банк України, Первинна профспілкова організація трудового колективу Головного офісу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, про визнання трудового контракту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 08 лютого 2018 року громадянин Чеської республіки П.Крумханзл Наглядовою радою АТ КБ “ПриватБанк” призначений на посаду Голови Правління АТ КБ “ПриватБанк”, між сторонами укладено трудовий контракт, яким регламентуються права та обов`язки останнього, як керівника вищого виконавчого органу АТ КБ «ПриватБанк», зокрема останній як Голова правління зобов`язується виконувати свої службові обов`язки добросовісно, з дотриманням високого рівня фахової кваліфікації» (п.1.4.) та виконувати службові обов`язки відповідно до статуту банку, положення про Правління банку, посадової інструкції, внутрішніх положень банку, умов цього контракту та законодавства України» (п.2.1.).
       Пунктом 2.3 контракту встановлена відповідальність Голови правління за виконання рішень загальних зборів акціонерів банку та Наглядової ради банку та обов`язок вжити всіх заходів з метою забезпечення інтересів банку.
       Зазначали, що згідно п.1.7 статуту АТ КБ «ПриватБанк» П.Крумханзл взяв на себе обов`язки здійснювати корпоративне управління Банком у відповідності до найкращих світових практик корпоративного управління, які застосовуються в обсязі, що не суперечать імперативним нормам чинного законодавства України.
       Вказували, що уклавши контракт з державним банком  ОСОБА_2  прийняв на себе зобов`язання працювати чесно і сумлінно, дбайливо ставитися до майна власника, як це передбачено ст.139 КЗпП, а також не порушувати закони України, зокрема трудове та профспілкове законодавство, втім виконувати вказані обов`язки ОСОБА_3 не збирався, про що свідчать ряд кримінальних проваджень, розслідування яких здійснюється відносно останнього за фактами зловживання своїми службовими повноваженнями, шпигунства та корупції, що свідчить про порушення останнім Закону України “Про запобігання корупції” та Закону України “Про банки та банківську діяльність”.
       Посилаючись на те, що всупереч ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.46 КЗпП України, ОСОБА_3 незаконно відсторонив голову комітету профспілки ОСОБА_4 від виконання обов`язків, про що видав наказ №Э.16.0.0.0/16931368 та ввів в оману Наглядову Раду щодо його відсутності; незаконно притягнув до дисциплінарної відповідальності членів виборного профспілкового органу без згоди профспілки; ухиляється від укладення колективного договору, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати трудовий контракт, укладений 08 лютого 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та громадянином Чеської Республіки ОСОБА_5 про виконання ним обов`язків Голови Правління публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (наразі АТ КБ «ПриватБанк») недійсним як такий, що був укладений внаслідок обману; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» через уповноважений на це орган - Наглядову Раду звільнити П.Крумханзла з посади Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк» згідно пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       Третьою особою - Головою наглядової ради акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість висновків, викладених судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить змінити рішення суду шляхом виключення із його мотивувальної частини наступних висновків суду: “Стосовно доводів позивача про наявність вказаних вище кримінальних проваджень, в яких фігурує ОСОБА_3 , суд може погодитися лише із тим, що його діяльність на посаді голови правління АТ КБ «Приватбанк» призвела до виникнення напруги в колективі цієї банківської установи, адже саме працівники банку, зокрема представники профспілки, ініціювали зазначені кримінальні провадження. Поява в колективі банку працівників, не задоволених результатами діяльності свого керівника до такої міри, що вони змушені звертатися до правоохоронних органів із заявами про порушення відносно нього кримінальних проваджень, сама по собі свідчить про певні прорахунки ОСОБА_6 в організації роботи АТ КБ «ПриватБанк», тим самим, певною мірою, спаплюженні ділової репутації цієї банківської установи, а відтак, і стиль керівництва, обраний ним, бездоганним, в розумінні вимог частин 1 та 3 ст.42 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визнати не можна.
       Суд також погоджується з твердженнями позивача про те, що ОСОБА_7 допустив порушення трудового законодавства, а саме винесення незаконного наказу про відсторонення голови комітету профспілки ОСОБА_4 від роботи шляхом відключення його від електронних мереж корпоративного зв`язку АТ КБ «ПриватБанк», оскільки це твердження підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року в справі №201/11580/19, яким було визнано незаконним та скасовано наказ голови правління АТ КБ «ПриватБанк» №3.16.0.0.0/1-6931368 від 13 червня 2019 року про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків керівника напрямку «Credit collеction» ГО АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року про залишення цього рішення без змін, після якої воно набрало законної сили.
       Таким чином, суд вважає, що твердження позивача про порушення ОСОБА_8 умов трудового контракту, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк», зокрема пункту 1.4, який зобов`язує його добросовісно виконувати свої службові обов`язки та пункту 2.1, який зобов`язує його при виконанні контракту дотримуватися діючого законодавства України, певною мірою відповідають дійсності. Правильність такого висновку опосередковано підтверджує і той факт, що трудовий контракт, укладений із ОСОБА_6 на посаду голови правління АТ КБ «ПриватБанк», строк дії якого закінчився 23 січня 2021 року, переукладений (продовжений) на новий термін не був. Доказів того, що контракт не був переукладений (продовжений) з інших причин, відповідачами в розпорядження суду не надано.”
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що викладені в судовому рішенні висновки, які просить виключити апелянт, не відповідають обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях та стосуються обставин, які не входять до предмету доказування у цій справі, оскільки судом дослідженню могли підлягати виключно наявність та правова можливість для визнання трудового контракту недійсним, наявність підстав вважати, що трудовий контракт було укладено внаслідок обману та правової можливості суду зобов`язати звільнити ОСОБА_9 , на підставі чого вважає, що судом було порушено положення ч.4 ст.265 ЦПК України та надано оцінку фактам та аргументам позивача, які не відносяться до предмета доказування та не стосуються предмета спору. 
       Зазначає, що сама по собі наявність кримінального провадження, яке може бути розпочате за заявою будь-якого члена Профспілкової організації у відповідності до вимог статті 214 КПК України, не може свідчити про наявність напруги в колективі, прорахунків в організації роботи чи стилю керівництва. Вказані висновки суду першої інстанції є безпідставними. Надання оцінки діловій репутації керівника банку є виключною компетенцією Національного банку України, в той час як в матеріалах справи такі висновки відсутні.
       Вважає безпідставними твердження суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_5 умов трудового контракту, зокрема п.1.4. та 2.1 з огляду на те, що рішенням суду по справі №201/11580/19, на яке посилається суд першої інстанції, учасником якої ОСОБА_3 до речі не був, оцінка його діям не надавалася, факт порушення останнім умов укладеного із ним трудового контракту чи неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків не встановлений, вказані обставини взагалі не були предметом доказування.
       Вважає також безпідставними доводи суду першої інстанції щодо закінчення строку дії трудового контракту, укладеного з ОСОБА_6 та його непереукладення на новий термін, оскільки голова та члени правління призначаються наглядовою радою строком не більш як на п`ять років, шляхом конкурсного відбору. 
       Крім того, з апеляційною скаргою на рішення суду звернулося АТ КБ “ПриватБанк”, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість висновків, викладених судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду, просили змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення із мотивувальної частини наступних висновків суду:
       “Суд також погоджується з твердженнями позивача про те, що ОСОБА_7 допустив порушення трудового законодавства, а саме винесення незаконного наказу про відсторонення Голови Комітету Профспілки Шевченко М.В. від роботи шляхом відключення його від електронних мереж корпоративного зв`язку АТ КБ «ПриватБанк», оскільки це твердження підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року в справі №201/11580/19, яким було визнано незаконним та скасовано наказ Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк» №3.16.0.0.0/1-6931368 від 13.06.2019 про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків керівника напрямку «Credit collеction» ГО АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року про залишення цього рішення без змін, після якої воно набрало законної сили.
       Суд вважає, що твердження позивача про порушення ОСОБА_8 умов трудового контракту, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк», зокрема пункту 1.4, який зобов`язує його добросовісно виконувати свої службові обов`язки та пункту 2.1, який зобов`язує його при виконанні контракту дотримуватися діючого законодавства України, певною мірою відповідають дійсності. 
       Правильність такого висновку опосередковано підтверджує і той факт, що трудовий контракт, укладений із ОСОБА_6 на посаду Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк», строк дії якого закінчився 23 січня 2021 року, переукладений (продовжений) на новий термін не був. Доказів того, що контракт не був переукладений (продовжений) з інших причин, відповідачами в розпорядження суду не надано.”
       Апеляційна скарга мотивована недоведеністю висновку суду про порушення П. Крумханзлом вимог трудового законодавства під час винесення наказу №3.16.0.0.0/1-6931368 від 13 червня 2019 року, який ґрунтується на припущеннях, є недоведеним та спростовується матеріалами справи. Обґрунтовуючи вказаний висновок суд першої інстанції посилається на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року у справі №201/11580/19, при цьому порушення норм трудового законодавства П. Крухманзлом не входило до обставин, що складали предмет судового розгляду, будь-які висновки з цього приводу в рішенні суду не зазначені. Позов було пред`явлено виключно до АТ КБ “ПриватБанк”, підставою скасування наказу було порушення банком процедури проведення службового розслідування, ініційованого банком стосовно ОСОБА_4 , обставини дотримання П. Крумханзлом вимог трудового законодавства при винесенні наказу №3.16.0.0.0/1-6931368 від 13 червня 2019 року були предметом судового розгляду у справах №201/10081/19, №201/909/20, №640/2904/20, за результатами розгляду яких констатовано відсутність доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_6 вимог чинного трудового законодавства.
       Зазначає, що аналіз дотримання ОСОБА_6 своїх посадових обов`язків не належить до компетенції суду, оскільки оцінка добросовісності керівників банків відноситься до виключних повноважень Національного банку України, таким чином, суд здійснив вихід за межі предмету доказування.
       Позивачем Первинною профспілковою організацією співробітників АТ КБ “ПриватБанк” подано відзив на апеляційні скарги Голови наглядової ради АТ КБ “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі та АТ КБ “ПриватБанк”, відповідно до якого просили в задоволенні апеляційних скарг відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на правильність висновків суду в мотивувальній частині рішення, зокрема зазначили, що наявність великої кількості кримінальних проваджень, фігурантом яких є ОСОБА_3 , свідчить про небездоганність ділової репутації останнього та стилю його керівництва. Вказує, що оскільки П.Крумханзл був Головою Правління АТ КБ “ПриватБанк”, то рішення суду по справі №201/11580/19 стосується безпосередньо ОСОБА_6 , вважає, що договір з останнім не було переукладено саме через його недобросовісну поведінку.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа відноситься до категорії справ, що виникають з трудових відносин, розгляд апеляційної справи у даній справі проводитиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та зміни рішення суду шляхом виключення із мотивувальної частини ряду висновків. 
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 08 лютого 2018 року між громадянином Чеської республіки ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (наразі АТ КБ «ПриватБанк») був укладений трудовий контракт про виконання останнім обов`язків Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк».
       Вказаним контрактом регламентуються права та обов`язки П.Крумханзла як Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк», тобто керівника його вищого виконавчого органу.
       Зокрема, вказаним контрактом передбачені наступні обов`язки Голови Правління АТ КБ «Приватбанк»:
       п.1.4. контракту «Голова правління зобов`язується виконувати свої службові обов`язки добросовісно та з дотриманням високого рівня фахової кваліфікації»
       п.2.1. контракту «Голова правління зобов`язаний виконувати службові обов`язки відповідно до статуту банку, положення про Правління банку, посадової інструкції, внутрішніх положень банку, умов цього контракту та законодавства України»
       п.2.3. контракту «Голова правління несе відповідальність за виконання рішень загальних зборів акціонерів банку та Наглядової ради банку та повинен вжити всіх заходів з метою забезпечення інтересів банку».
       Згідно п.1.7 статуту АТ КБ «ПриватБанк» голова правління АТ КБ «ПриватБанк» повинен здійснювати корпоративне управління банком «у відповідності до найкращих світових практик корпоративного управління», які застосовуються «в обсязі, що не суперечать імперативним нормам чинного законодавства України».
       Уклавши контракт з державним банком України, ОСОБА_3 прийняв на себе зобов`язання «працювати чесно і сумлінно, дбайливо ставитися до майна власника», як це передбачено ст.139 КЗпП, а також не порушувати закони України, зокрема трудове та профспілкове законодавство.
       Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що П.Крумханзл, укладаючи трудовий контракт з АТ КБ “ПриватБанк”, заздалегідь не збирався виконувати його належним чином, тобто заздалегідь мав намір ввести іншу сторону контракту в оману щодо добросовісного виконання ним договору, який є обов`язковим для застосування до певних правовідносин ч.1 ст.230 ЦК України. Крім того, зазначав, що положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв`язку з укладенням трудового договору (контракту). 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Звертаючись до суду апеляційної інстанції з відповідними скаргами, апелянти просять змінити рішення суду шляхом виключення із мотивувальної частини певних висновків суду, які на думку останніх є безпідставними, необґрунтованими, виходять за межі предмету доказування та зводяться до припущень суду.
       Відповідно ч.1 та ч.4 ст.376 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
       Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно частини 1-3 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Відповідно до частини 5 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Стаття 89 регламентує порядок оцінки, якою встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Частинами 1,2 статті 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
       1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
       2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
       3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
       4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
       5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
       6) як розподілити між сторонами судові витрати;
       7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
       8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
       При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
       Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянти просять змінити саме мотивувальну частину рішення суду, як таку, що не відповідає дійсним обставинам справи.
       Вимоги до змісту мотивувальної частини судового рішення встановлені в частині 4 статті 265 ЦПК України, з якої вбачається, що у мотивувальній частині рішення зазначаються:
       1)фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;
       2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;
       3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;
       4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;
       5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;
       6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
       Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року у мотивувальній частині судового рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Колегія суддів, дослідивши рішення суду першої інстанції, зокрема мотиви, з яких суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а також доводи апеляційних скарг вважає, що останні не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційних скаргах.
       В своїй апеляційній скарзі Голова наглядової ради акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі вказує, що суд першої інстанції повинен був встановити лише наявність та правову можливість для визнання трудового контракту недійсним, наявність підстав вважати, що трудовий контракт було укладено внаслідок обману та правової можливості суду зобов`язати звільнити ОСОБА_9 , дослідивши оскаржуване рішення суду першої інстанції колегія суддів вбачає встановлення судом вказаних обставин.
       Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг щодо безпідставного встановлення судом першої інстанції висновку щодо впливу дій ОСОБА_6 на ділову репутацію банківської установи, стилю його керівництва, порушення ним умов трудового контракту, а також надання оцінки зверненням членів позивача до правоохоронних органів, що свідчить про наявність напруги в колективі, не продовження строку дії контракту з ОСОБА_10 , що фактично виходить за межі доказування в даній справі, оскільки суд першої інстанції дійшов вказаних висновків, виходячи з аналізу доводів позивача, якими останній обґрунтовував позов.
       З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач посилався на відкриття відносно ОСОБА_6 кримінальних проваджень, а також порушення останнім норм чинного трудового законодавства, зокрема зазначали про незаконність відсторонення останнім Голови Комітету Профспілки Шевченко М.В. від роботи шляхом відключення його від електронних мереж корпоративного зв`язку АТ КБ «ПриватБанк», в якому запроваджений електронний документообіг.
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що хоча апелянти і посилаються на те, що в ухваленому рішенні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року по справі №201/11580/19, на яке посилався суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, ОСОБА_6 не був учасником справи, в той же час предметом спору був наказ, виданий Головою Правління АТ КБ «ПриватБанк» П.Крумханзлом №3.16.0.0.0/1-6931368 від 13 червня 2019 року, який судовим рішенням був визнаний незаконним та скасований.
       Посилання в апеляційних скаргах на припущення суду щодо відсутності укладеного з П. Крумханзлом контракту є безпідставними, оскільки матеріали цивільної справи не містять нового контракту, укладеного з останнім, доказів зворотнього відповідачем не було надано, про що судом і зазначено в своєму рішенні.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційні скарги голови наглядової ради акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” Шерон Кей Іскі, акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.
       
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2021 року  в оскаржувані частині залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.