УХВАЛА

13 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/1956/20
адміністративне провадження № К/9901/10409/21
Cуддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гусак М.Б., перевіривши касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі №280/1956/20  за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Офісу великих платників податків ДПС  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення,

УСТАНОВИВ:

22 березня 2021 року Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платника податків подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі №280/1956/20.

Касаційна скарга не відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої    статті 330 КАС України    у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328 цього Кодексу    підстави (підстав).

Згідно з частиною четвертою    статті 328 КАС України    підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою        статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень    КАС України    дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій    статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4    статті 328 КАС України    як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржник у касаційній скарзі вказав, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини четвертої    статті 328 КАС України    (оскаржувані судові рішення прийняті без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №824/434/15-а, від 10 березня 2020 року у справі №640/1073/19, від                     6 лютого 2020 року у справі № 813/761/15, від 21 січня 2020 року у справі №808/846/16,  від 28 липня 2020 року у справі №808/2046/14, від 29 січня  2019 року у справі № 808/4080/17, від 24 жовтня 2018 року  у справі №808/2402/17, від 6 червня 2018 року у справі № 804/7948/16, від 22 березня 2018 року у справі №815/3666/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 818/997/17, від 27 березня 2012 року у справі №21-737во10, від 6 грудня 2016 року у справі №21-1440а16).

Щодо посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 28 липня 2020 року у справі №808/2046/14, від 29 січня  2019 року у справі № 808/4080/17, від 24 жовтня 2018 року  у справі №808/2402/17, від 6 червня 2018 року у справі № 804/7948/16, від 22 березня 2018 року у справі №815/3666/16, від 20 лютого 2018 року у справі                  № 818/997/17, то вони не можуть бути прикладом іншого правозастосування у контексті підстави касаційного оскарження, оскільки ними справи направлено на новий розгляд.

Щодо посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 27 березня 2012 року у справі №21-737во10, від 6 грудня 2016 року у справі №21-1440а16, то пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачає наявність висновку, викладеного в постанові саме Верховного Суду, а не Верховного Суду України.

Щодо посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №824/434/15-а, від 10 березня 2020 року у справі №640/1073/19, від 813/761/15, від 21 січня 2020 року у справі №808/846/16, то відповідач не зазначає, в чому саме судові рішення у цих справах суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним у зазначених постановах, не зазначає і того, в чому він убачає подібність правовідносин.

Наведені скаржником обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень не свідчать про виконання вимог частини четвертої   статті 328 КАС України.

Враховуючи те, що у касаційній скарзі не викладені передбачені    КАС України    обов`язкові підстави касаційного оскарження, то відповідно до пункту 4 частини п`ятої    статті 332 КАС України    касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається заявнику.

Керуючись пунктом 4 частини п`ятої    статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від                 14 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі №280/1956/20  - повернути.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.  

Суддя                                                                                          М. Б. Гусак